‫הרסת הכול.‬
‫אני בטוח שיש לך שאלות.‬
‫את פוחדת.‬
‫את כועסת.‬
‫את תוהה אם את…‬
‫משוגעת, והאם כל הדברים האלו נכונים.‬
‫זה אני.‬
‫בעלך.‬
‫אני אוהב אותך.‬
‫ומעל הכול, אני אוהב את הילדים שלנו.‬
‫זה כל מה שחשוב.‬
‫כל השאר זה פיקציה.‬
‫כשתגלי את האמת על פורסט…‬
‫את תביני את האמת עליי.‬
‫המצאתי את עצמי מחדש.‬
‫הוא לא קיבל הזדמנות כזו.‬
‫הוא הורס כל דבר שמגיע לידיו.‬
‫לכן אני מבקש ממך, דומיניקה…‬
‫תחשבי מה יותר חשוב לך כרגע.‬
‫קריירה או משפחה?‬
‫הם…‬
‫או אנחנו?‬
‫המסמכים נמצאים בהחסן הנייד.‬
‫כל האמת על פורסט.‬
‫- הבלש פורסט -‬
‫לאן אנחנו נוסעים?‬
‫למקום ידידותי.‬
‫סלחי לי, יקירתי. לא התכוננתי מראש.‬
‫ויקטור לא מבין שאישה‬ ‫זקוקה לזמן עבור דברים מסוימים.‬
‫את תשני שם.‬
‫אני?‬
‫אני אשאר עד הבוקר.‬
‫אל תלך.‬
‫אני צריך למצוא את אגטה.‬
‫לא אוכל לעשות את זה מפה.‬
‫תתנהגי יפה.‬
‫הכול יהיה בסדר.‬
‫מעולם לא קיבלת דבר כזה מפורסט.‬
‫אני אטפל בך.‬
‫מתנה בשבילך.‬
‫שלום.‬ ‫-שלום.‬
‫אני עסוק, גברתי התובעת.‬
‫עסוק בחיפושים אחר ויקטור פורסט?‬
‫הבת שלי.‬
‫אגטה נחטפה על ידי הרוצח שאנו מחפשים.‬
‫זה לא פורסט.‬
‫אראה לך משהו.‬
‫לפני שנתיים, ויקטור פורסט חרג מסמכותו‬
‫במהלך מפגש התערבות, וגרם למותו של ילד.‬
‫אני מכיר את הסיפור.‬
‫הוא הורד בדרגה והועבר לכאן.‬
‫דברים כאלו קורים.‬ ‫-נגזרו עליו חמש שנות מאסר.‬
‫אני יודע.‬
‫את יודעת איזה הסבר הוא נתן? כי אני יודע.‬
‫כמובן, קראתי אותו.‬
‫זה ביזיון.‬
‫הוא טען שהוא פעל לפי כל הנהלים,‬ ‫כולל שימוש בנשק חם.‬
‫אתה יודע שוויקטור פורסט‬ ‫סובל מהפרעה דו קוטבית?‬
‫זה מידע רפואי חסוי.‬ ‫-הוא אדם חולה.‬
‫היו לו התקפי מאניה דפרסיה.‬
‫הרופא של פורסט אמר‬ ‫שהוא מתקשה להבדיל בין טוב ורע,‬
‫ושעליו לעזוב את המשטרה.‬
‫אני רוצה לדעת למה התעלמו מהדו"ח הזה.‬
‫הוא עבר בדיקות ששללו את זה. סיימנו?‬
‫וידעת שוויקטור פורסט גדל כאן?‬
‫בבית יתומים?‬
‫ושהמנהלת שלו הייתה הלינה קרול?‬
‫לאחר שנישאה לשניידרמן.‬
‫אלוהים, אז מה?‬ ‫-"אז מה?"‬
‫אתה באמת לא מבין את הקשר?‬
‫גבר מעורער נפשית‬ ‫חוזר למקום שמטיל עליו אימה.‬
‫טראומת ילדות, כאב, בדידות. הוא חוזר.‬
‫התקפי הדיכאון חוזרים, הוא מתחיל להרוג.‬
‫הרשימה שלו לא כוללת רק את הלינה שניידרמן,‬
‫אלא ייתכן שגם הבחורה…‬
‫שמנהלת איתו יחסים סודיים.‬
‫הבת של מפקח המשטרה.‬
‫אל תדברי על הבת שלי.‬
‫אלא אם את יודעת איך למצוא אותה.‬
‫את לא יודעת.‬
‫אם כך, סיימנו. אני חוזר לאנשים שלי.‬
‫תעצור.‬
‫אני אעשה את זה.‬
‫מה?‬
‫אתה לא יכול להשתתף בחיפושים.‬
‫המעורבות הרגשית שלך גדולה מדי.‬
‫מעורבות רגשית גדולה מדי?‬
‫הבת שלי נחטפה‬
‫והמעורבות הרגשית שלי גדולה מדי?‬ ‫-אדמונד!‬
‫נמצא את הבת שלך.‬
‫תסמוך עלינו.‬
‫שימו לב.‬
‫כולנו יודעים מה קרה, נכון?‬
‫אתם תהפכו את כל פודהל.‬
‫תבדקו בכל מרתף.‬
‫בכל בקתה.‬
‫בכל בניין נטוש.‬
‫תהפכו כל אבן מזוינת.‬
‫תחקרו כל עבריין מנוול.‬
‫אל תתעלמו משיחות טלפון.‬
‫אנחנו בודקים כל קצה חוט‬
‫ולא משנה כמה הוא מגוחך.‬
‫מישהו ניסה לפגוע בבת משפחה של אחד מאיתנו.‬
‫זהו. לעבודה.‬
‫ארבע…‬
‫ארבע.‬
‫ארבע, שמונה.‬
‫אחת, ארבע.‬
‫אעזור לך.‬
‫יש חתך אחד‬
‫בזרוע הימנית.‬
‫וארבעה חתכים‬
‫בזרוע השמאלית.‬
‫ארבעה חתכים…‬
‫בירך הימנית, ושמונה בשמאלית.‬
‫וכמה חתכים מפותלים בבטן.‬
‫אלו אותיות?‬
‫נראה לי שכן.‬
‫ואלו ספרות.‬
‫אחת, ארבע, ארבע, שמונה.‬
‫אז 1448. אולי זה תאריך.‬
‫זו האות ר'.‬
‫י'.‬
‫ס'.‬
‫"ריסי".‬
‫פסגות.‬ ‫-מטרים מעל פני הים.‬
‫אבל…‬ ‫-לא, פסגת ריסי בגובה 2500 מטרים.‬
‫טוב, תנגן את זה שוב.‬ ‫-זה לא ייתכן.‬
‫רגע, תעצור.‬
‫תחזור לאחור.‬
‫שמעת את זה?‬
‫הוא אומר משהו.‬
‫תגביר.‬
‫לעזאזל, אני לא שומע כלום.‬
‫טוב.‬
‫תן לי רגע.‬
‫"ודבריו כתנור בוער‬
‫"וישבר להם מטה לחם‬
‫"ובקנאתו המעיטם."‬
‫לעזאזל.‬ ‫-"בדבר אל…"‬
‫מה זה?‬
‫התנ"ך.‬
‫לנינה בטח יש תנ"ך.‬
‫למה תנ"ך?‬
‫ויקטור.‬
‫הנה.‬
‫זה לא תאריך.‬
‫ולא גובה.‬
‫והאותיות?‬
‫זה לא "ריס".‬
‫זה "סיר".‬
‫סירא.‬
‫אחד הכותבים.‬
‫ספר מהברית הישנה.‬
‫ספר בן סירא.‬
‫פרק…‬
‫ארבעים ושמונה.‬
‫פסוקים א' עד ד'.‬
‫"מה נורא אתה…‬
‫"אליהו."‬
‫"מה נורא אתה, אליהו."‬
‫"נביא כאש."‬ ‫-"נביא כאש."‬
‫"ודבריו כתנור בוער."‬ ‫-"ודבריו כתנור בוער."‬
‫"וישבר להם מטה לחם."‬
‫"ובקנאתו…"‬
‫"המעיטם."‬
‫זו הכוונה שלו.‬
‫זה מה שהוא רצה לומר לי.‬
‫אני יודע איפה אגטה.‬
‫איך אתה יודע?‬
‫חכה רגע. ויקטור.‬
‫מה שעשית בבית היתומים‬
‫גם אם זה פגע באיבו…‬
‫זה לא נותן לו את הזכות לרצוח.‬
‫זו לא אשמתך.‬
‫- מירוסלבה קרול‬ ‫הלינה שניידרמן -‬
‫תודה לך…‬
‫אימא.‬
‫קבענו פגישה?‬
‫לא.‬
‫אבל אני רוצה לדבר איתך.‬
‫אין על מה לדבר.‬
‫אני חושבת שרצחת את הלינה שניידרמן.‬
‫ניסית לרצוח גם את הקולגה שלה‬ ‫וגם את אולגה סרבסקה, העיתונאית.‬
‫מה את רוצה?‬
‫בוא נדבר.‬
‫פגשת את פקד ויקטור פורסט‬
‫לפני חמש שנים, בזקופנה.‬
‫זה נכון?‬
‫כן.‬
‫הוא חיפש מידע על העבר שלו בארכיונים שלכם.‬
‫נדמה לי שכן.‬
‫כן.‬
‫אתה יכול לספר קצת על…‬
‫ההתנהגות שלו?‬
‫הוא התנהג…‬
‫כמו אדם עם אובססיה.‬
‫הוא שנא במיוחד את…‬
‫אימא שלי.‬
‫הוא הרגיש כמו הבן שלה,‬
‫אבל היא הייתה רק המנהלת‬ ‫של בית היתומים שלו.‬
‫כשהוא חזר לזקופנה‬
‫הזיכרונות שלו חזרו.‬
‫איך אתה יודע?‬
‫מוויקטור פורסט.‬ ‫הוא אמר לי את זה ברגע של כנות.‬
‫למה את עושה את זה?‬
‫מאותה סיבה כמוך.‬
‫למען יקיריי.‬
‫ויקטור…‬
‫ויקטור.‬
‫ויקטור!‬
‫הכול באשמתך.‬
‫ויקטור.‬
‫בוא איתי!‬
‫תעזוב את זה.‬
‫בוא נסתלק.‬
‫בוא!‬
‫יותר מהר!‬
‫ויקטור!‬
‫כאן!‬
‫אגטה?‬
‫אגטה.‬
‫פתרת את החידה.‬
‫חבל שלקח לך כל כך הרבה זמן.‬
‫אולי אם היית מגיע לכאן קודם…‬
‫הכול היה אחרת.‬
‫ואולי לא.‬
‫עכשיו אתה תשלם‬
‫על משהו שלא עשית.‬
‫אתה פיתית לכאן את אגטה.‬
‫היא אהבה אותך.‬
‫בטחה בך לחלוטין.‬
‫היא צעקה, "ויקטור…‬
‫"ויקטור, לא!"‬
‫ובדיוק כששיספת את גרונה‬
‫היא דקרה אותך בכבד עם דוקרן קרח.‬
‫אחים לנצח.‬
‫סטז'ק קובליק.‬
‫האיש שלנו.‬
‫בואו נלך, חבר׳ה. לא נוכל לעזור יותר.‬
‫לא.‬
‫זוז מכאן.‬ ‫-תירגע.‬
‫אגטה.‬
‫זוזו מכאן!‬
‫המפקח, לא.‬ ‫-זוזו!‬
‫תעצרו אותו!‬
‫לא!‬
‫המפקח.‬ ‫-לא.‬
‫תעזבו אותי!‬
‫אולגה!‬
‫נינה.‬
‫אולגה…‬
‫אולגה!‬
‫- מבוסס על הספרים מאת רמיג׳יוס מרוז -‬
‫תרגום כתוביות: ליאת בר-און‬