Mysteerihavainnot taivaalla aiheuttavat huolta kansallisesta turvallisuudesta...
Downloaded from YTS.MX
Laivaston pilotit näkivät jotain, joka uhmaa tunnetun ilmailuteknologian rajoja.
Official YIFY movies site: YTS.MX
Vuosikymmenien ajan USA:n hallitus on jättänyt huomiotta raportit -
armeijaamme häiriköivistä lentävistä esineistä.
Yleisölle valehteleminen on osa työtämme. Te maksatte meille siitä.
Vihdoinkin Pentagonin uraauurtava paljastus tekee yhden asian selväksi:
ufot ovat todellisia.
USA:n laivasto on tunnustanut vihdoin, että videot ufoista ovat aitoja.
Laivasto ei tiedä, mitä esineet ovat, eivätkä viranomaiset spekuloi.
Asevoimien sotilaat rikkovat hiljaisuuden ensimmäistä kertaa.
En puhunut sanaakaan tapauksestani lähes 40 vuoteen.
Sokkipaljastuksia...
Ei ollut epäilystäkään siitä, että ufo otti ohjuksemme pois valmiudesta.
...ja kauhistuttavia kohtaamisia.
Sanat eivät voi edes kuvata sitä.
Se on kuin pallo. Katso... Se sykkii! -Olemmeko valmistautuneet...
Yksittäisellä ufolla olisi kyky tuhota ilmavoimat.
...maailmojen sotaa varten?
Todellinen pahin skenaario on, että meidät aiotaan tuhota kokonaan.
Kesäkuussa 2021 Pentagon julkaisi virallisen raportin,
jossa kerrotaan yksityiskohtaisesti USA:n armeijan 144 UFO-kohtaamisesta.
Tiedusteluviranomaiset väittävät, että se on kaikki, mitä he tietävät ufoista,
mutta kriitikot,
kuten hallituksen sisäpiiriläinen Rich Emberlin, eivät usko sitä.
30 vuoden viranomaisveteraanina,
joka on työskennellyt CIA:n, FBI:n ja salaisen palvelun rinnalla,
hän uskoo, että olemme keskellä massiivista sotilaallista salailua.
Avaruusolennot ovat uhka, ja koko olemassaolomme on vaarassa.
Nyt Rich on ottanut tehtäväkseen paljastaa hallituksen suurin salaisuus.
Miksi avaruusolennot vaanivat armeijaamme Ja onko planeettamme vaarassa?
NEWELL, ETELÄ-DAKOTA
Tänään Rich tapaa eläkkeellä olevan -
ilmavoimien turvallisuusupseeri Mario Woodsin,
joka tietää omakohtaisesti, mitä armeija piilottelee.
Voi luoja. En voi uskoa, että olen tällä tiellä.
Ensimmäistä kertaa yli 40 vuoteen Mario palaa Ellsworthin lentotukikohtaan,
jossa hän koki kauhistuttavan kohtaamisen
joka todistaa, että ufot ovat uhka meille kaikille.
Uskomatonta nähdä tämä paikka. Tuntuu melkein -
pelokkaalta tai jännittävältä palata takaisin ja olla samalla tiellä,
jossa oli silloin vuosia sitten, kun kaikki tämä tapahtui.
Se on varmasti outoa. -On.
Ja tuo on se laitos. Tuo on November 1.
En voi uskoa, että se on yhä täällä. Tuo sama aita, en voi uskoa sitä.
43 vuotta sitten. Sydämeni lyö nyt noin 1000 kierrosta minuutissa.
Rich, olen sanaton siitä, millainen tämä laitos on tänä päivänä.
Koska se on yhä täällä? -Niin, edes olemassa.
Kylmän sodan aikana Ellsworthin lentotukikohdassa Etelä-Dakotassa -
oli 150 ydinohjusta, kaikki viritettyinä
ja valmiina laukaisukomentoa varten lyhyellä varoitusajalla.
Vuonna 1977 Mario Woods valvoi turvatoimia laukaisunvalvontalaitoksessa
nimeltään November 1 päivänä, joka muuttaa hänen elämänsä lopullisesti.
Seisoin suunnilleen tässä. Ja suoraan meistä itään,
tuolla, noin 30 asteen kulmassa, näen objektin, joka on kilometrien päässä.
Ja se oli erittäin kirkas, kirkkaampi kuin mikään muu taivaalla, ja se välkkyi.
Katselin sitä hetken, poltin savukkeen ja sanoin: "Onpa outoa."
Mutta jos katsoo ympärillemme, täällä ei ole mitään.
Kirkkain asia maassa täällä on tämä laitos.
Väläytin sille huvikseni laitoksen valoja.
Kävelin takaisin tänne ja katselin, poltin tupakan, en tehnyt mitään.
Olin menossa takaisin sisään ja käännyin. Se oli poissa.
Silmänräpäyksessä. -Niin.
En nähnyt sen sammuvan. Se vain katosi.
Mutta se ei ollut Marion kohtaamisen loppu.
Hieman puolenyön jälkeen laukaisulaitos saa korkean uhan hälytyksen.
November 5:een, ohjussiiloon 15 minuutin päässä laitoksesta, on murtauduttu.
Mario ja hänen parinsa kersantti Michael Johnson -
saavat käskyn tutkia asiaa.
Mutta kun he lähestyvät November 5:ttä, murron tapahtumapaikkaa,
he eivät ole valmistautuneet siihen, mitä heidän edessään on.
En ole ollut täällä pitkään aikaan. Sydämeni pomppaa pian ulos rinnastani.
Tässä se siis on, juuri tässä. -Tuossa se on.
Ohjussiilon yläpuolella leijuu valtava, hehkuva valopallo,
noin 30 metriä korkea ja halkaisijaltaan moninkertainen.
Sen lämmön saattoi tuntea täältä asti.
Sen saattoi tuntea melkein sen auton tuulilasin läpi.
Säteilyn? -Niin.
Saan kylmiä väreitä nähdessäni ja tuntiessani sen.
Se todella vaivaa sydäntäni. -Sanoisin, että se on normaalia.
Tämä on...
Tämä on piirustus...
Tänne me pysäytimme ajoneuvon...
Ja tämä on laitosta ympäröivä aita.
Mario muistaa elävästi lamaannuttavan kohtaamisensa -
pahaenteisen hehkuvan pallon kanssa,
mutta sitä seuranneet kauhistuttavat tapahtumat pysyivät hautautuneina vuosia,
kunnes hypnotisoija auttoi häntä löytämään piilotetut muistot.
22. TAMMIKUUTA 2016
Kun makaat siinä täysin rentoutuneena, mielesi alkaa harhailla,
ja se palaa aikaan, kun olet armeijassa.
Ennen kuin mitään tapahtuu, istut partioautossa.
Ja mitä tapahtuu seuraavaksi? -Pelkäsin lähteä autosta.
Minun olisi pitänyt vain astua autosta, mutten voinut. Minua pelottaa.
Ei se mitään. Olet nyt turvassa, Mario. Katsomme vain elokuvaa.
Hengitä syvään ja pysäytä kuva.
Ilmakehä oli kuin imuroitu pois läheltämme.
Onko hengittäminen siis vaikeutunut?
Niin, happea ei ollut. Ei ollut ilmaa.
Vedin itseni ylös auton ikkunalle -
ja väläytin taskulampullani kohti sitä juttua.
Ei missään järjestyksessä, ei yhtään eri lailla kuin laukaisukeskuksessa,
mistä ne laukaistaan.
Ja melkein välittömästi paine loppui.
Tunsitko kommunikoineesi niiden kanssa?
Minusta tuntui kuin olisin pyytänyt...
Helpotusta? -Helpotusta.
Ufon näkeminen ja vuorovaikutus sen kanssa ydinohjussiilon yllä -
oli kyllin järkyttävää, mutta luvassa oli lisää -
Mariolle ja hänen parilleen, kersantti Michael Johnsonille:
halvaannuttava kohtaaminen useiden muukalaisolentojen kanssa.
Kuinka monta niitä oli?
Neljä. -Okei.
Ja pitkä olio niiden takana.
Miten pitkä se pitkä oli?
Ehkä 182 senttiä. Se on erilainen.
Voitko kuvailla sitä? -Voin.
Sillä oli pitkä pää.
Sillä oli hyvin pitkä pää.
Kun se katsoi minua, se katsoi suoraan lävitseni.
Pikkukaverit eivät vaivanneet minua niin kuin se.
Istuimme tässä.
Ja muistan vain kuiskaukset. Muuta en kuullut.
Mitä ympärilläsi on nyt?
Olen jonkinlaisessa huoneessa, jonkinlaisella tarkastusalueella.
Ne tarkistavat minut ja sitten kysyn: "Missä Michael on?"
Ja ne käskivät minun olla huolehtimatta siitä.
Näen sen ison, pitkän paskiaisen, ja se katsoo minua.
Katsoo... En pidä tästä tyypistä.
Sillä on univormu, jossa on laskoksia kuin upseerilla.
Tämä pitkä kaveri ei tosiaankaan ole hyvä tyyppi.
Tunnen nyt nipistyksen vasemmalla alhaalla.
Kuin joku olisi pitänyt minusta kiinni tiukasti. Se ei ole ystävällistä.
Ja sitten kaikki vain pimeni siitä eteenpäin.
Seuraavaksi huomaan olevani 8 - 11 km:n päässä täältä -
Newell Lake -nimisessä paikassa, joka on koko alueen vesiallas.
Turvajoukot paikallistavat Mario Woodsin ja kersantti Michael Johnsonin -
ja vievät heidät terveystarkastukseen.
Kun he saavat lähteä,
heitä käsketään olemaan puhumatta tästä kokemuksesta kenellekään enää ikinä
Haistan yhä sen ilman.
Sanat eivät voi edes kuvailla sitä.
Aistit ovat vain... Ei voi edes...
ymmärtää sitä.
Mitä se sitten onkin. -Katsot jatkuvasti ylös.
On pakko.
Tuntuiko se lainkaan uhkaavalta?
Se oli niin musertavaa henkisesti ja visuaalisesti,
ettei tiennyt, pitäisikö pelätä,
sotkea housunsa vai ampua sitä.
Ja yksikään noista asioista ei ollut oikea asia.
Se ei ole oikea vaihtoehto.
Vaihtoehdot ovat loppu. -Niin.
Mitä ikinä niillä olikaan mielessä, ne tekivät sen.
Ja ne tekevät sitä jatkossakin.
Ja ne ovat aina tehneet niin. Eivätkä ne ole lopettaneet.
NEWELL, ETELÄ-DAKOTA
Mario Woodsin elämää mullistava kohtaaminen -
on vaivannut häntä yli 40 vuotta.
Mutta armeijan yritys haudata totuus on vielä pelottavampi.
Miksi hallitus yhtäkkiä vaiensi todistajia?
Yrittivätkö he salata muukalaisten kiinnostuksen ydintukikohtiamme kohtaan?
Klassinen peittely viittaa siihen,
että voimme olla suuremmassa vaarassa kuin tiedämmekään.
Tarinasi kohtaamisestasi ufojen kanssa on uskomaton.
En osaa kuvitella sitä.
Jos minun tarinani oli sinusta pelottava, puhu kapteeni David Schindelen kanssa.
Hän oli Minotin lentotukikohdassa.
Voitko järjestää tapaamisen? -Voin.
Hänellä on hyvin pelottava tarina.
Mario Woodsin tavoin armeija vaiensi myös kapteeni David Schindelen,
kun yksi maailman suurimmista painajaisista toteutui.
Nimeni on David D. Schindele,
kapteeni, Yhdysvaltain ilmavoimat, eläkkeellä.
Vuonna 1966 olin osallisena välikohtauksessa -
Minotin lentotukikohdassa Pohjois-Dakotassa.
Vuonna 1966 kapteeni Schindelellä oli monumentaalinen vastuu -
ydinohjusten laukaisusta huippusalaisesta valvontalaitoksesta käsin.
Tänään hänellä on pääsy lähes samanlaiseen laitokseen -
Minuteman-ohjusmuseossa Etelä-Dakotassa.
Hän näyttää Richille, miten hän teki maailman vaarallisimman työn,
ja mitä tapahtui, kun ufo otti haltuunsa täyden ydinasearsenaalin.
Menemme 18 metriä alaspäin. -18 metriä.
18 metriä alaspäin. -Miksi?
Mietitkö, miksi se on niin syvällä? -Jep.
Jos meitä ammutaan ydinpommilla,
meidät pitää kaivaa maasta. Eli mitä syvemmälle menemme, sen parempi.
Selvä.
Uskomatonta.
Vietin täällä melkein kolme vuotta elämästäni.
Hämmästyttävää.
Tämäkö on toimistosi? -Kyllä, Rich.
Täällä miehistön apulaiskomentaja istuu.
Kun ensisijaisesta hälytysjärjestelmästä tulee viesti ohjusten laukaisusta,
hän avaa tämän lokeron.
Hän päättää, mitä ohjuksia laukaisee.
Täällä on 10 kytkintä. Yksi kutakin 10 ohjusta varten.
Kylmän sodan huippuvuosina ne ydinohjukse on suunnattu Venäjää kohti.
Yksikin virhe täällä voi sytyttää kolmannen maailmansodan.
Olet parikymppinen nuori mies vastuussa ohjuksista,
jotka voivat tuhota maailman osittain tai kokonaan.
Aivan oikein. Meillä oli valtava vastuu, ja tunsimme sen.
Mikään ei olisi kuitenkaan voinut valmistaa kapteeni Schindeleä -
siihen kauhistuttavaan yöhön, joka alkaa aivan viattomasti -
eräänä kylmänä syyskuun aamuna.
Vie minut siihen päivään.
Heräät, syöt aamiaista ja katsot uutisia Minotissa.
Mitä näet?
Kuulin TV-uutisten selostajan sanovan,
että Pohjois-Dakotan Mohallin asukkaat näkivät outoja valoja yöllä.
Sitä pidettiin ufona. Ne valot olivat kaupungin länsipuolella.
Kun kuulin sen, ajattelin:
"Hyvänen aika. Minut on määrätty November 5:een Minotin länsipuolelle."
Kun kapteeni Schindele saapuu valvontalaitokseen,
uutiset ufoista kiertävät nopeasti.
Lentoturvallisuuspäällikkö lähestyi minua ja sanoi:
"Kuulitko, mitä yöllä tapahtui?"
Päällikkö kertoo kapteeni Schindelelle, että salaperäinen kiekon muotoinen ufo,
halkaisijaltaan noin 30 metriä,
valtasi taivaan laukaisunvalvontalaitoksen länsiosan yllä
Huomasin heidän äänistään ja kasvoistaan,
että se oli heille hyvin pelottava kokemus.
He eivät halunneet mennä ulos ja lähestyä sitä.
Lyhyen hetken ajan ufo vain oli paikoillaan,
kunnes se yhtäkkiä katosi avoimelle preerialle.
Mutta se, mitä seuraavaksi tapahtui, piinaa kapteeni Schindeleä ikuisesti.
Tämä on siis laukaisukonsoli, jossa komentaja istuu -
ja tarkkailee ohjuksiaan.
Vihreät valot merkitsevät, että ohjukset ovat valmiina laukaisuun.
Näemme ensin, ettei vihreitä valoja ole.
Ne ovat kaikki pois päältä, mutta keltaisia ja punaisia valoja oli päällä.
Mutta jokainen palava valo tarkoitti huonoa?
Niin. Eikä niitä voi laukaista ilman vihreää valoa.
Vain hetkeä aiemmin kaikki kymmenen ydinohjusta ovat valmiina laukaisuun,
mutta yhtäkkiä jokin on poistanut niiden virityksen.
Jättäen ei vain Yhdysvaltoja,
vaan koko maailman haavoittuvaiseksi vihollisen hyökkäykselle.
Se oli hyvin vakava ongelma,
koska emme olleet ikinä nähneet tällaista tilannetta.
Ei ollut epäilystäkään siitä, että tunnistamaton lentävä esine -
poisti ohjuksemme valmiudesta.
Hämmästyttävä tapahtuma saa kapteeni Schindelen miettimään,
uhkaako Yhdysvaltojen olemassaoloa uusi vihollinen.
Jos ne pystyvät siihen, millainen uhka ne ovat?
Jos ne pystyivät ottamaan ydinohjuksemme pois valmiustilasta,
olen miettinyt, mitä muuta ne voisivat tehdä.
Voisivatko ne poistaa ydinkärkemme? -Ja miksi ne kiinnostavat niitä?
Yrittävätkö ne valmistella taistelukenttää?
Se on hyvä kysymys.
Nämä oliot ovat ahdistelleet armeijaa jo pitkään.
Komentajalleni ja minulle sanottiin heti maanpinnalle päästyämme,
ettemme saisi sanoa tästä tapauksesta ikinä sanaakaan.
Meille sanottiin: "Mitä teihin tulee, sitä ei ikinä tapahtunut.
Älkää puhuko tästä enää ikinä kenellekään tai edes keskenänne."
55 vuotta. Niin kauan kapteeni Schindele pitää salaisuutensa,
salaisuuden, joka jäytää hänen sisintään vuoteen 2013 asti,
kun hän puhuu sankarillisesti -
kuudelle entiselle kongressin jäsenelle National Press Clubissa.
Olin osallisena välikohtauksessa Minotin lentotukikohdassa, Etelä-Dakotassa.
Minua kiellettiin puhumasta siitä enää ikinä,
ja sanottiin, että mitä minuun tuli, sitä ei koskaan tapahtunut.
Sen vuoksi olen tänään edessänne hieman pelokkaana,
oikeastaan hyvin pelokkaana,
koska en ole ikinä ennen näyttänyt kasvojani tässä asiassa.
Oliko sen aikana vaikea puhua? -Se oli hyvin rankkaa.
Olin jo silloin tunteellinen, kuten luulen olevani nytkin.
Sen on täytynyt kalvaa sinua monta vuotta,
kun tiesit, että jotain tapahtui, muttet voinut kertoa kenellekään...
En voinut kertoa vaimolleni. En voinut kertoa kellekään moraalini vuoksi,
mutta moraalini kallistuu nyt kohti totuutta.
Ja nyt minun on pakko kertoa totuus. -Noudatit aiemmin käskyjä.
Nyt seuraat totuutta. -Kyllä.
Mutta mikä on totuus? Ja miksi armeija salaa sen?
Juuri sen Rich on lähtenyt selvittämään.
Tavattuaan kapteeni David Schindelen -
Rich Emberlin on vakuuttunut, että ufoill on valta ryhtyä sotaan milloin vain.
Itse asiassa se melkein tapahtui, kun USA:n asevoimat avasi tulen -
ufolaivuetta päin Los Angelesin taistelussa.
Pearl Harborin iskua seuranneina epätoivoisina viikkoina -
monet amerikkalaiset pelkäsivät japanilaisten hyökkäävän -
pian Yhdysvaltojen mantereelle.
Mutta Nick Popen,
Ison-Britannian puolustusministeriön entisen ufotutkijan mukaan -
tämä ei ollut ainoa vihollinen, jota USA:n tuli pelätä.
Sotahermot olivat pelissä. Kaikki olivat hermostuneita.
Paniikki ja hysteria vallitsivat.
Helmikuun 25. päivänä vuonna 1942 painajainen muuttuu todellisuudeksi,
kun sotilastutka havaitsee vihollisen lentokoneen -
190 kilometriä Los Angelesista länteen.
Tämä outo esine ilmestyi,
ja rannikkopuolustus avasi tulen.
Kun Los Angelesissa puhkeaa paniikki,
pakollinen sähkökatko astuu voimaan samalla,
kun armeija ampuu yötaivaalle yli 1400 ammusta.
Se yö Los Angelesin taistelussa -
oli kuin Hollywood-elokuvasta. Kaikkialla oli kaaos.
Seuraavana aamuna losangelesilaiset heräävät,
odottaen näkevänsä japanilaisten hyökkäysjoukkojen kärkkyvän rannikolla.
Mutta heidän yllätyksekseen asia on täysin päinvastoin.
Japanilaisia lentokoneita tai aseita ei löytynyt.
Japanilaisten hyökkäyksestä ei ollut todisteita,
mutta siellä oli nähty outo objekti.
Monet uskovat, että salaperäinen esine, joka aiheutti paniikin koko kaupungissa,
oli itse asiassa ufo, mutta armeija kiistää jyrkästi tällaiset syytökset.
On hämmästyttävää, että jos japanilaiset hyökkäsivät,
miten he saivat ne lentokoneet pysähtymään ilmaan?
1400 ammusta kirkkaassa valossa, eikä yhtäkään osumaa?
Ja sitten he vain lähtivät.
Se, mitä Los Angelesin taistelussa tapahtui,
on yhä täysi mysteeri.
Los Angelesin taistelu on yksi -
monista tapauksista historiassa, jotka armeija on painanut villaisella.
Mutta mitä he yrittivät salata?
Hallituksen reaktiot näihin ufotapahtumiin on perinteinen:
Kiellä. Vähättele. Kiistä.
Luulen, että syy siihen, miksi CIA tai muut tiedusteluyhteisöt -
peittäisivät nämä jutut, lähtevät sotilaallisesta näkökulmasta.
Tiedätte, ettette voi suojella meitä.
Toisen maailmansodan jälkeen -
armeija tajusi yhtäkkiä, että vastassamme oli uusi vastustaja.
Ja kun lisää ufotarinoita tuli ilmi, hallituksen salailu jatkui.
Pahamaineisin tapahtui vuonna 1947,
kun UFO syöksyi maahan Roswellin lähellä New Mexicossa.
"LENTÄVÄ LAUTANEN" LÖYDETTY
Roswell on kirjaimellisesti nykyaikaisen ufoilmiön nollapiste.
Laivastolla ei ole lautasenmuotoisia koneita tai ohjuksia näissä ohjelmissa.
Ilmavoimat on myöntänyt virallisesti lentävien lautasten olemassaolon.
47 vuotta sitten jokin törmäsi aavikolle Roswellin ulkopuolella.
Ja 47 vuoden ajan Pentagon valehteli siitä.
Tämä oli tapaus, jossa jokin syöksyi maahan.
Tämä oli siis päivä, jolloin kyse ei ollut enää valoista taivaalla,
vaan kohtasimme jotain fyysistä,
ja Yhdysvaltain armeija myönsi sen.
Hätkähdyttävä lehdistötiedote muuttuu äkkiä otsikoiksi ympäri maailmaa.
Mutta vain 24 tuntia myöhemmin hallitus on muuttanut mieltään.
Seuraavana päivänä tarina vaihtui, ja he sanoivat sen olleen sääpallo.
Lentävän kiekon sijasta hallitus väittää nyt,
että tunnistamaton lentävä esine olikin sääpallo.
Selvästikin joku paljon korkeammalla tasolla sanoi:
"Ette voi sanoa 'lentävä kiekko'. Teidän täytyy keksiä peitetarina."
Uskon, että USA:n presidentti sai tietää siitä -
ja käski hankkiutua siitä eroon. Ja niin he tekivät.
Roswellin maahansyöksyn kiistäminen -
on hämmentänyt yleisöä lähes 80 vuoden ajan.
Joskus sanotaan, ettei niin suurta salaisuutta voi pitää.
Kyllä voi.
Historia osoittaa kerta toisensa jälkeen, että isoja salaisuuksia voidaan säilyttää.
Mitä hallitus sitten tarkalleen ottaen peittelee?
Joku, joka tietää vastauksen, on agentti X,
entinen CIA:n agentti, joka on suostunut puhumaan Richin kanssa edellyttäen,
että tämä pitää hänen henkilöllisyytensä salassa.
On uskomatonta, että hän puhuu minulle.
Hänelle on suuri riski puhua ufojen kaltaisista asioista.
AGENTTI X ENTINEN CIA:N AGENTTI
Kun aloitin työt päämajassa, kellään ei ollut omaa työpöytää.
Sitä istui siihen, missä oli sopivin paikka istua.
Vanhoina aikoina, 40- ja 50-luvuilla ja lopulta 60-luvulla,
tavarat oli kasattu laatikoihin ja pöytälaatikoihin.
Kukaan ei tiennyt, mitä ne kaikki tavarat olivat.
Viraston siirtyessä nykyaikaan tulivat kuutiot, ja tietyt jutut -
menivät käteviin, vanhanaikaisiin ja raskaisiin pahvilaatikoihin.
Ja kaikki ne laatikot päätyivät kirjastoon paikkaan -
nimeltä "historiallinen tiedustelukokoelma".
Olin siellä kerran, ja siellä oli metallihylly täynnä laatikoita.
Seisoskelin vain siinä ja näin yhden, jossa luki "Roswell".
Ajattelin: "Ei voi olla totta."
Avasin sen. Sitä mitä sen sisällä oli,
en voi enkä aio missään tapauksessa ja olosuhteissa kertoa nimenomaisesti.
Siellä oli materiaaleja, papereita ja muita esineitä.
Takaan täydestä sydämestäni ja sielustani, että Roswell tapahtui.
Siellä oli alus, ehdottomasti ruumiita.
Sitä lukuun ottamatta en tiedä, minne kaikki muu meni. Kukaan ei tiedä.
Jos ufo todella syöksyi maahan Roswelliss ja avaruusolentojen ruumiita löydettiin,
miksi hallitus vaikeni siitä?
Rich ihmettelee, tiesikö armeija, mitä avaruusolennot suunnittelivat.
Kuultuaan totuuden Roswellista agentti X:ltä -
Richille jää yksi kysymys.
Mitä ufot tekivät siellä?
Ehkä avaruusolennot tekivät pakkolaskun ennen lopullista määränpäätään.
Olisivatko ne voineet olla matkalla White Sandsin ohjusalueelle?
Maailman suurimpaan sotilastukikohtaan -
ja ensimmäisen atomipommin testauspaikkaan.
White Sandsin, salaisen aseiden testauspaikan läheisyys.
Ei ole sattumaa, että se on ihan Roswellin tapahtumapaikan vieressä.
Selvittääkseen, miksi muukalaiset ovat ehkä tutkineet White Sandsia,
Rich tarkastelee 1940-lukua,
jolloin USA:n hallitus valtuutti ensimmäisen kerran -
huippusalaisen ydinkoeohjelman koodinimeltään "Manhattan-projekti".
Sen tavoitteena oli kehittää maailman ensimmäinen atomipommi.
16. heinäkuuta vuonna 1945 -
heidän ponnistelunsa tuottivat vihdoin tulosta.
Kolmen vuoden tutkimustyön jälkeen maailman ensimmäinen ydinräjähdys,
joka tunnetaan nimellä Trinity, räjähti New Mexicon autiomaassa.
Kiinnittikö Trinity jotenkin ulkoavaruuden avaruusolentojen huomion?
Silloinko ne saivat tietää ydinaseistamme
Senkö vuoksi ne pitävät armeijaamme silmällä?
Trinityn vaikutusalue oli valtava. Sen vaikutukset tuntuivat 160 km:n päässä.
Se rikkoi ikkunoita 190 km:n päässä.
Trinity-koe vapautti 21 kilotonnin räjähdysvoiman,
joka vastaa 10 tuhatta tonnia dynamiittia
ja loi häikäisevän valonvälähdyksen -
sekä 11,6 kilometriä korkean jättimäisen sienipilven.
Visualisoi maan ulkopuolinen sotasuunnittelija -
katsomassa Maata ja näkemässä Trinity-kokeen.
Siinä vaiheessa heidän on keksittävä uusi suunnitelma,
koska he tajuavat, että heillä on vastassaan ydinvoima.
Maapallolla on nyt ydinaseita, ja ohjusteknologialla -
heillä on ehkä kyky viedä näitä asioita avaruuteen.
9. heinäkuuta vuonna 1962 -
ydinaseen räjäyttämisestä ulkoavaruudessa tuli todellisuutta,
kun Starfish Prime -ydinkoe laukaistiin Johnstonin saarelta,
1 450 kilometriä Havaijista lounaaseen.
Starfish Prime oli huikea tapahtuma.
Räjähdys 400 kilometrin päässä avaruudessa.
Ja yhtäkkiä tässä sitä ollaan,
ydinpommeja räjäytetään maan lisäksi myös avaruudessa.
Aivan kuin olisimme lisänneet panoksia.
Se on siis hetki, kun kaikki Maata katsovat avaruusolennot sanovat:
"Tätä planeettaa on seurattava tarkasti."
Sata kertaa voimakkaampi kuin Trinity,
Starfish Prime oli suurin ulkoavaruudessa koskaan räjäytetty ydinase.
Se aiheutti sähkömagneettisen pulssin joka sammutti katuvalot -
ja johti radiohäiriöihin.
Se saa meidät todella miettimään, mitä muissa ulottuvuuksissa nähtiin.
Kuin soittaisi päivälliskelloa ja sanoisi: "Tulkaa hakemaan meidät!"
Ydinräjähdykset ovat ehkä houkutelleet muukalaisia planeetallemme,
mutta mikä oli heidän suunnitelmansa heidän saavuttuaan?
Silloinko ufot alkoivat tarkkailla armeijaamme?
Rich suuntaa Kentuckyn Frankliniin selvittääkseen asian.
Useimmille Franklin näyttää tyypilliseltä etelävaltioiden kaupungilta
mutta tämän julkisivun alla piilee synkkä mysteeri.
Tämä on se paikka, jossa vuonna 1948 25-vuotias hävittäjälentäjä,
kapteeni Thomas Mantell,
nousi otsikoihin ympäri maailmaa kuoltuaan jahdatessaan ufoa -
Kentuckyn Franklinin yläpuolella.
Yli 70 vuoden ajan hänen traagiseen lento-onnettomuuteensa -
on vaadittu vastauksia yhteisön -
sekä Mantellin lapsenlasten, Eric ja Terry Mantellin toimesta.
Hei. -Hei, miten menee?
Rich Emberlin. -Eric Mantell.
Terry Mantell. -Tämä on kunnia.
7. TAMMIKUUTA 1948
Rich uskoo heidän voivan auttaa häntä ymmärtämään,
miten pitkälle armeija menee -
salatakseen totuuden ufoista yleisöltä.
Osa näistä mitaleista on aivan uskomattomia.
Miten vanha hän oli? 25? -25.
Hänellä oli jo kaksi presidentin kunniamainintaa.
Tämä on merkittävä palkinto. Lentoansioristi.
25-vuotias mies, jolla oli jo kaikki se,
oli menossa pitkälle. Pätevä lentäjä. Sankari.
Se vain vahvistaa sitä, kuka hän oli lentäjänä, ihmisenä,
jolla oli kaksi lasta ja hyvin rakas vaimo.
Ja hän laittoi silti henkensä alttiiksi.
Tammikuun 7. päivänä vuonna 1948 -
lennonjohtotornin operaattorit Godmanin sotilaslentokentällä -
Kentuckyn Fort Knoxissa saavat raportin -
tunnistamattomasta lentävästä esineestä leijumassa tukikohdan yllä.
Puheluita joka puolelta Kentuckyn osavaltiota tulvi poliisilaitokselle.
"Näemme jotain, se on valtava. Se on metallinen. Mikä se on?"
Lennonjohtajat ilmoittavat heti Kentuckyn ilmakansalliskaartille.
Kapteeni Thomas Mantell, joka johtaa neljän P-51-koneen lentuetta,
lähetetään tutkimaan asiaa.
Parissa minuutissa Mantell ja hänen siipimiehensä -
pääsevät salaperäisen objektin lähelle.
Hän kertoi, että se oli kiiltävä, metallinen, valtavan kokoinen,
ja siinä näkyi havaintoikkunoita.
Mutta sitten Mantell antaa hämmästyttävän käskyn -
yhdelle muodostelmansa lentäjistä: palaa tukikohtaan ja aseista koneesi -
"kuumilla aseilla", sotilastermi, joka tarkoittaa "valmistaudu ampumaan".
Se on aina ollut minusta melkein pitävä näyttö koko jutun kannalta.
He tiesivät, mitä oli tekeillä. He tiesivät, että se oli vakava asia.
Hän pyytää kuumia aseita, koska tuntee olonsa uhatuksi.
Ja hän on kokenut kaveri. Hän ei pyydä sitä, ellei ole pakko.
Toisen koneen valmistautuessa galaksien väliseen taisteluun -
Mantell nousee yhä korkeammalle ufon perässä.
Hän jahtasi sitä, ja noin 6 000 metrissä he menettivät yhteyden.
Siitä mysteeri tavallaan alkaa.
Kapteeni Mantellin kone nähdään viimeisen kerran, kun se kieppuu maahan -
ja syöksyy pellolle Kentuckyn Franklinissa,
samassa kaupungissa, jossa hän syntyi vain 25 vuotta aiemmin, mikä on ironista.
Yksi viimeisistä koneen nähneistä ihmisistä oli paikallinen Doyle Burnett,
joka oli vain seitsemänvuotias, kun kone putosi traagisesti taivaalta.
Kuulimme räjähdyksen ja katsoimme ylös, ja näimme lentokoneen syöksyvän alas.
Yksi siipi irtosi koneesta ja lensi pellon toiselle puolelle.
Myös Doylen vaimo Patsy näki onnettomuuden.
Tässäkö talossa sinä vartuit? -Kyllä. Täällä minä kasvoin.
Ja olit tässä, kun kone putosi?
Kyllä. -Minkä ikäinen olit?
Olin nelivuotias, mutta muistan sen hyvin.
En usko, että sitä voi unohtaa. -Ei voi.
Se ääni, kun se osui kattoon, oli vain...
Se oli pahempi kuin raekuuro.
Kauhea onnettomuus houkutteli paikalle katsojia eri puolilta aluetta,
samalla kun lehdistö möläytti uutiset sotilaslentokoneen putoamisesta -
ufoa jahdatessaan.
Tuliko armeija paikalle? -Kyllä, he tulivat meidän taloomme.
He herättivät meidät keskellä yötä, jolloin oli hyvin kylmä.
Äitini kysyi armeijan upseereilta, mikä sai koneen putoamaan,
ja heidän vakiovastauksensa oli:
"Hän lensi liian korkealle, ja happi loppui."
On tehty monia yrityksiä selittää,
mikä aiheutti kapteeni Mantellin koneen putoamisen,
mutta yhdessäkään virallisessa raportissa ei mainita mitään ufosta.
Tästä syntyy kysymyksiä vastausten sijaan.
Jälkeenpäin ilmestyi raportti, jonka mukaan...
Tämän jälkeenkö? -Niin.
Armeijaltako?
Sotilasraportti, kyllä. Että hän ehkä tavoitteli Venusta.
Sitten tuli toinen raportti, jonka mukaan hän ehkä jahtasi sääpalloa.
Tuo Venus-juttu on naurettava. Hän näkee sääilmapallojakin koko ajan.
Niitä laukaistaan tukikohdasta jatkuvasti, aamulla ennen lentokoneiden lähtöä.
Kaikki puhuivat siitä, mitä oli tapahtumassa.
Useat ihmiset uskoivat, että se oli ufo. -Sitä sanaa käytettiin.
Ja uskoin sen nähtyäni kaikki uutiset ja tiedot siitä.
He sanovat aina, että se on sääilmapallo tai jokin muu,
mutta siellä ei ollut mitään sääilmapalloa.
Olen melko varma, että se oli lentävä lautanen.
Olen varma, ettei se ollut mitään tästä maailmasta.
Miksi uskot niin?
Syystä on liikaa spekulaatiota. Ja sääpallosta, en nähnyt sellaista.
Ja Venuksen näkemisestä.
Venusta ei voisi ikinä nähdä kello kolmelta iltapäivällä.
Olisi pitänyt olla erityiset olosuhteet. -Aivan.
Ja pitää olla korkeammalla kuin mitä se pilotti oli.
Mysteeri kaipaa selitystä.
En voi uskoa, ettette ole nähneet tätä, mutta tämä on se näyttely.
Hienoa.
Rakastan tuota kuvaa.
Tämä on pala isoisänne koneesta, joka löytyi onnettomuuspaikalta.
Tämä on uskomatonta.
Tämä on minulle hyvin tunteellista. -Varmasti.
Se on tunteellista minullekin, enkä edes tuntenut häntä.
Kapteeni Mantell on ikuistettu Kentuckyn Franklinin historiaan,
ja nyt hänen lapsenlapsillaan on vihdoin mahdollisuus -
kunnioittaa hänen suurta uhraustaan.
Franklinissa asuva Joe Phillips -
on tarjoutunut viemään Ericin ja Terryn paikalle,
jossa heidän isoisänsä, todellinen amerikkalainen sankari,
menetti henkensä jahdatessaan ufoa.
Olemme oikeastaan aivan sen edessä. -Tuossa.
Mutta kun se osui, maa tärisi.
Ihmiset tulivat tänne katsomaan.
Se oli kauhea päivä.
Mielessäni pyörii nyt niin paljon tunteita.
Se, että seisomme tässä kohtaa, merkitsee paljon.
Ei vain Ericille ja minulle, vaan koko perheellemme.
Hänen koneensa makasi juuri tässä kohtaa, mikä on uskomatonta.
Mietin vain, mitä hän ajatteli. Jos hän tuli tajuihinsa.
Thomas Mantell palveli Normandian maihinnousussa. Selvisi siitä -
ja kuoli vuosia myöhemmin rauhan aikana -
Yhdysvaltojen mantereella jahdatessaan ufoa.
Kun hallitus kieltää niiden olemassaolon. Ja silti sen kanssa on elettävä.
Pitää vain hyväksyä se tosiasia,
että tämä tapahtui perheessäsi, isoisällesi.
Kunpa voisin lievittää menetystäsi, mutta siihen ei ole sanoja.
Ei kiirettä.
En tiedä, miten ihmiset käsittelevät sen -
ja saavat loppuratkaisunsa. Toivottavasti saavat.
Rukoillaan. Rakas Jumala, kiitos tästä päivästä.
Tiedämme, että Tommy, hänen äitinsä ja vaimonsa -
ovat yhdessä juuri nyt.
Se on uskomme, joka kantaa meitä eteenpäin.
Ja me rakastamme sinua. Rukoilemme Jeesuksen nimeen. Aamen.
Maailma ei ehkä saa ikinä tietää, mitä kapteeni Thomas Mantell kohtasi -
10,6 kilometrin korkeudessa.
Olisiko hänen kuolemansa voinut olla varoitus siitä,
että pahin on vielä edessä?
Ja jos niin on, Rich haluaa tietää, onko armeija valmistautunut vastaiskuun.
Kapteeni Mantell oli ensimmäinen lentäjä, joka kuoli jahdaten ufoa.
Ketään ei oltu ikinä käsketty ampumaan sellaista -
ennen vuotta 1957, kun majuri Milton Torres Junior -
selvisi hengissä kaikkien aikojen suurimmasta ufokohtaamisesta,
joutuen taas uuden asevoimien peitetarinan keskipisteeksi.
Rich tuo mukaan Roderick Martinin,
joka on kenttätutkija erittäin arvostetussa yhteisessä ufoverkostossa -
nimeltään Mufon.
Nähtyään 12-vuotiaana ilmavoimien hävittäjää jahtaavan ufon -
Roderick on ottanut elämäntehtäväkseen paljastaa,
miksi avaruusolennot vaanivat armeijaamme
Tänään Roderick tapaa majuri Torresin pojan, Geoffreyn,
järjestön vuosittaisessa konferenssissa Las Vegasissa.
Kiitos tästä tapaamisesta, Jeff.
Olemme tutkineet useita eri tapauksia, joissa lentäjät jahtaavat ufoja -
tai avaavat tulen niitä päin,
mutta valitettavasti jotkut heistä menettivät henkensä.
Tässä isäsi tapauksessa -
hän selvisi kertoakseen siitä, ja se kiehtoo meitä tänään.
Aloitetaan siis alusta. Voitko kertoa meille hänen urastaan,
jotta ymmärrämme sitä hieman?
Isäni palveli 20 vuotta Yhdysvaltain ilmavoimissa -
ja suoritti yli 300 taistelutehtävää Vietnamissa.
Hän oli palkittu upseeri -
ja työskenteli Nasalle avaruusohjelman aikana.
Vaikuttavaa.
Voin sanoa eläneeni jättiläisten maassa. Ja hän oli yksi niistä.
Kylmän sodan huipulla -
vihollisen hyökkäyksiä ympäröivä hysteria kasvoi,
ja kaikki merkit tunnistamattomasta ilma-aluksesta -
saa armeijan hälytysvalmiuteen.
20. toukokuuta 1957 -
amerikkalainen hävittäjälentäjä, majuri Milton Torres Junior,
on sijoitettu USA:n armeijan tukikohtaan Englannissa,
kun hän saa yhtäkkiä käskyn lähteä salaperäisen esineen perään.
joka havaitaan maatutkassa.
Kiitäen taivaan halki lähes 1 100 kilometrin tuntinopeudella -
Torres jahtaa pelottomasti tunnistamatonta vihollista.
Hän sanoi: "Tutkajälki oli yhtä iso kuin lentotukialus merellä."
Se oli valtava.
Torresin tutkaruudulla näkyy outo täplä, jollaista hän ei ole nähnyt ikinä ennen.
Hän jahtasi sitä tutkalla.
Ja kun se teki... Muistan sen,
että se teki uskomattomia liikkeitä, jotka uhmasivat fysiikan lakeja.
Ne olivat hänen sanojaan.
Lennonjohto käskee 24 ohjuksella aseistautuneen Torresin hyökkäämään.
Se pelästytti hänet kuoliaaksi, sillä... Uskot aloittavasi kolmannen maailmansodan.
Vai mikä helvetti tämä on? Mitä minä ammun?
Silti hän lähti siihen rohkeasti. Hän ryhtyi siihen heti.
Mutta hän ajattelee, että tämä on lopun alku.
Torres lukitsee kohteensa ja valmistautuu ampumaan.
Kun on lukittanut kohteen ja ampuu, tietokone ottaa ohjat käsiinsä.
Ja silloin se juttu sanoo...
Kaksi viuhahdusta tutkalla, ja se on poissa.
Hän sanoo polviensa tärisseen. Hän kysyi: "Mikä hitto tuo oli?"
Hän säikähtää pahoin, soittaa maatutkaan -
ja sanoo: "En tiedä mitä tapahtui, mutta se vain katosi tähtäimestäni."
Kun isäni kertoo minulle, että se oli avaruusalus...
Se ei olisi voinut olla mikään. Se oli avaruusalus.
Välikohtauksen jälkeen Torres palaa takaisin tukikohtaan,
jossa hänen komentajansa pysäyttää hänet välittömästi.
Yksi miehistön jäsenistä toi NSA:n tyypin, jolla oli musta puku ja solmio.
Perinteinen, kuuluisa Men In Black.
Todellakin.
Se mies lähestyi isääni ja sanoi:
"Pidättekö lentämisestä, luutnantti?" Isäni sanoi: "Rakastan sitä."
Ja hän sanoi: "Kuunnelkaa."
"Jos joskus paljastatte, mitä on tapahtunut, ette lennä enää ikinä.
Viemme sotilasarvonne ja lentäjän lupanne, ja teistä tulee koiran..."
Isäni sanoo: "Kyllä."
Mies sanoo: "Ette puhu tästä enää ikinä. Tätä ei tapahtunut.
Älkää kertoko kenellekään."
50 vuotta. -Niin.
Miten hän pysyi kasassa koko tämän ajan murtumatta?
Hän lukitsi sen päähänsä.
Siellä oli lukollinen laatikko, eikä sitä saanut ulos hänestä.
Ja millaista isäsi elämä oli sen jälkeen?
Vakavin asia oli se, ettei hän kertonut isälleen.
Isäni oli läheinen isoisäni kanssa.
He olivat läheisiä.
Se, ettei hän kertonut edes isälleen...
Se on häkellyttävää, ja...
Hän taisi viedä sen hautaansa, ettei voinut kertoa siitä isälleen.
Vaikka Torresia on kielletty puhumasta ufokohtaamisestaan,
se ei estä häntä kirjoittamasta siitä salaa.
Hän tiesi alusta alkaen, että sitä salailtiin.
Ja hän tiesi, että se voisi kuolla hänen mukanaan.
Hänellä oli kaukonäköisyyttä sanoa: "Tiedättekö mitä?
Laadimme allekirjoitetun todistuksen, jotta se ei katoa."
Vuonna 2003 Torresin kertomus nousee uudelleen esiin,
kun Iso-Britannian puolustusministeriö -
poistaa turvaluokituksen tuhansista sivuista ufodokumentteja,
ja julkaisee ne yleisölle.
Minua oli pyydetty auttamaan -
turvaluokituksen poistamisen edistämisessä -
ja puolustusministeriön ufotiedostojen julkaisussa.
Pystyin siis toimimaan eräänlaisena välikätenä -
ja varoittamaan Milton Torresia siitä,
että tämä tulisi julki, ja tekemään hänen kanssaan mediatyötä.
Huhtikuussa 2009 -
Nick Pope kutsui majuri Torresin puhumaan ufokonferenssiin -
Marylandin Gathersburgiin,
jossa hän pystyi vihdoin jakamaan tarinansa maailman kanssa.
Pitemmittä puheitta -
haluaisin nyt antaa puheenvuoron majuri Milton Torresille.
Jos halusi kiistattoman todistajan, niin Milton Torres oli sellainen.
Palkittu sankari. Hän oli todella parhaista parhain.
Siitä lähtien olen ollut vakuuttunut,
että se oli avaruusolento, eikä kukaan voi puhua minua siitä ympäri.
Näin sen itse ja kiitän teitä...
Hän ei voinut kertoa tätä tarinaa murtumatta.
Se tunne oli hänelle liikaa.
Olin iloinen, että hän sai käsitellä asiaa ennen kuolemaansa.
Kiitos paljon, Nick, että autoit tämän aikaansaamisessa.
Jos et olisi ollut tuomassa tätä esiin, hän olisi vienyt sen hautaansa.
Elämänsä lopussa -
hän sai vihdoin helpotusta ja vapautui sen taakasta.
Tämä on tietenkin sinulle syvästi henkilökohtainen perheasia,
mutta älkäämme unohtako...
Enkä halua tavallaan pienentää isääsi pelkäksi yhdeksi tapaukseksi,
mutta fakta on se,
että tämä on yksi kaikkien aikojen suurimmista -
ja vaikuttavimmista ufotapauksista. -Jep.
Ihmiset puhuvat Roswellista ja muista, mutta tämä on huipputasoa.
Ja mikä voisi olla suurempaa kuin saada käsky ampua ufo alas?
Mufon-konferenssin jälkeen -
Roderick päättelee, että jos armeija määräsi majuri Torresin avaamaan tulen,
heidän on täytynyt tietää, että ufot ovat uhka.
Mutta mistä tietäisimme, onko se muukalaisten hyökkäys?
Selvittääkseen, uhkaavatko ufot ilmatilaamme,
Rich ja Roderick tapaavat tutkivan journalistin Melissa Tittlin -
keskeisellä paikalla.
Ilmavoimien veteraanin tyttärenä -
ja yli kahden vuosikymmenen kokemuksella uforaportoinnista -
Melissa tuo mukanaan runsaasti kontakteja mukaan lukien Ted Roen,
lentäjien ufohavaintojen raportointikesku NARCAPin toiminnanjohtajan.
Yhdessä he tarkastelevat hänen lähes 20 vuotta kestänyttä tutkimustaan -
lentäjien välikohtauksista -
tunnistamattomien ilmakehän ilmiöiden kanssa,
jotka tunnetaan yleisemmin nimellä UAP.
Ted Roe, on suuri kunnia saada sinut tänne tänään.
Miten lähdit tähän mukaan?
Tutkit erityisesti lentokoneiden vaaratilanteita.
Lähdin mukaan tällaiseen tutkimukseen,
koska itselläni oli UAP-kokemuksia. Halusin ymmärtää sitä paremmin.
Kertoisitko meille jostain tietystä kokemuksestasi?
Se liittyi Kalifornian Oaklandin yllä tehtyyn havaintoon tammikuussa 1999.
Ajoimme etelään tietä 880. Ystäväni Susan ajoi.
Objekti pysähtyi noin 1,6 kilometrin päähän liittovaltion rakennusten viereen.
Ja siinä vaiheessa se hyppäsi ja liikkui silmänräpäystäkin nopeammin.
Näin noin 14 metrin pituisen sylinterin. Sen alla oli kaksi isoa valkoista valoa.
Liikkuessamme tähän suuntaan se kääntyi lopulta auton suuntaiseksi.
Sitten tuli jostain syystä hyvin pimeää todella nopeasti.
Hyppäsimme noin kolme tuntia ajassa.
Ajoimme ehkä minuutin ja 15 sekuntia, mutta aikaa kului vähän yli kolme tuntia.
Uskomatonta.
Muuttuiko elämäsi täysin sen jälkeen?
Todellakin. Voin erittäin huonosti.
Ja siitä on tullut nyt elämääsi?
Niin, se on ollut elämäntyöni siitä asti. Olemme keränneet tietoja.
Minulla on lentäjien raportteja UAP-ilmiöistä yli 100 vuoden ajalta.
Millaisia kaavoja olette huomanneet tutkimuksissanne?
Lentäjät raportoivat yleensä neljästä UAP:n peruslajista.
He raportoivat valopalloista, palloista, sylintereistä ja kiekoista.
Geometrisistä muodoista. On muitakin, mutta pääasiallisesti näistä.
Valopallot kattavat lähes puolet tapauksista,
joista tiedämme tällä hetkellä.
Miten lentäjät vuorovaikuttavat valopallojen kanssa?
On tapauksia, joissa ne ovat pyörineet lentokoneen ympärillä.
Joissain havainnoissa ne vain lähestyvät kaukaa ja ohittavat koneen.
Mutta siinä on jotain henkilökohtaista, kun ne lentävät samaa nopeutta.
Jotain henkilökohtaista?
Se tulee koneen viereen ja jää siihen. Sen ja koneen välillä on vuorovaikutusta.
Toisin kuin näkisi vain jonkun menevän ohi.
Miksi ne sovittavat nopeutensa lentokoneen nopeuteen?
Arvelen, että ne keräävät tietoa.
Mitä ne haluavat sanoa? -Katso, mihin pystymme.
Aika pelottavaa. -Niin.
Se on vakavoittavaa. Sitä tulisi pitää silmällä.
Tämä ei ole vitsi. Se ei näytä hyvältä.
Olemme puhuneet paljon asevoimista.
Mutta raportoivatko liikennelentäjät?
Herra Erik Delgado oli lentäjä,
joka kohtasi ilmassa UAP:n, jota tutkin.
Hänellä on takanaan sotilasura ja lähes 30 vuotta ohjaamossa.
Hän haluaa puhua tästä kanssamme hieman.
Soitetaanko hänelle videopuhelu? -Tehdään se.
Hei. -Hei, Erik.
Voitko kertoa meille, mitä tapahtui?
Olen Erik Delgado. Toimin Boeing 767 -koneen kapteenina -
rahtilentoyhtiöllä Etelä-Yhdysvalloissa.
Määränpäämme oli Memphis.
Puhuimme perämiehen kanssa matkasta,
kun katsoin vasemman olkani yli ja näin valtavan valkoisen valon.
Sytytätkö pyrstövalon? Ai, se on päällä.
Luulin sitä koneeksi, koska se pyöri meitä kohti.
Sanoin: "Luoja. Se törmää meihin." Se pelästytti minut pahasti.
Asetin käteni ohjaimille ja kaasukahvoille -
ja odotin koneemme törmäyksenestojärjestelmän T-Castin -
alkavan huutaa: "Laskeutukaa!"
Olin siis hyvin peloissani. Sydämeni pamppaili.
Se on jokin pallo. Katso!
Se sykkii, eikä se näy T-Castissa.
Käännä T-Cast-kytkintä. Katso, näkyykö näytöllä mitään.
Järjestelmä, joka varoittaa liikenteestä koneemme lähellä,
ei ilmoittanut mitään suullisesti, eikä esittänyt mitään visuaalisesti.
Tuo on tunnistamaton lentävä esine. Jestas. Onpa outoa.
Ja silloin tajusin: "Voi luoja. Tämä on tunnistamaton lentävä esine."
Olen lentänyt lähes 30 vuotta, enkä ole ikinä nähnyt mitään tällaista.
Tuo on ilmiömäistä. Katso.
Koneemme on tuossa. T-Castia ei ole. Tuolla näkyy huonoa säätä.
Se on noin 65 km:n päässä meistä.
Se oli aivan uskomatonta.
Emme voi kilpailla sellaisen nopeuden ja liikkuvuuden kanssa.
Mitä jos sillä olisi jonkinlainen ase?
Jonkinlaista plasmaenergiaa. Ohjus tuntuisi vanhentuneelta.
Uhka on todellinen.
Ne päihittäisivät meidät halutessaan helposti.
Jos ne tekisivät vallankaappauksen,
asteikolla 1 - 10, jossa 10 on pahin, se olisi yhdeksän.
Mitä ne aikovat? Ei aavistustakaan.
Kiitos palveluksestanne ja ajastanne.
Kiitos palveluksestanne. -Ei kestä. Oli mukava tavata.
Kun joku Erikin kaltainen puhuu, hän kertoo rehellisesti, mitä näki.
UAP-valopalloista on tarinoita vuosikymmenten takaa.
Toin pari valokuvaa.
Tämä on toisen maailmansodan ajalta. Niitä sanottiin silloin foo-hävittäjiksi.
Toisen maailmansodan aikana useat amerikkalaiset ja brittiläiset lentäjät -
kertoivat oudoista valopalloista, jotka seurasivat heidän lentokoneitaan.
Aluksi he luulivat, että se oli jokin uusi saksalainen tai japanilainen ase,
mutta ne eivät hyökänneet, joten se teoria vesittyi.
Sotilaslentäjien tehtyä useita havaintoja -
salaperäiset valopallot tunnettiin pian nimellä foo-hävittäjät.
Yksi tutkaoperaattori fanitti vanhaa Pekka Pikanen -sarjakuvaa,
jonka iskulause oli: "Siellä, missä on foo, on myös tulta." Se oli hölynpölyä.
Hän puhui yhdestä havainnosta, laski sarjakuvan alas -
ja sanoi: "No, se taitaa olla foo-hävittäjä."
Ja se nimi jäi käyttöön.
Oliko tämä toisen jälki sivilisaatiosta, joka tarkkailee meitä,
katsoen primitiivistä pikku konfliktiamme?
Herättikö jokin toisessa maailmansodassa huomiota -
muissa sivilisaatioissa tässä osassa galaksiamme? Ehkäpä.
Annan pari esimerkkiä.
Toin lisää kuvia valopallosta Catalina Islandin yllä vuonna 1947.
Ja tämä on pysäytyskuva herra Delgadon kohtaamisesta viime vuonna.
Ovatpa ne samannäköisiä.
Nämä kaksi kuvaa otettiin yli 70 vuoden välein.
Ja ne näyttävät käytännössä samalta. -Kyllä.
Mitä luulet niiden tarkkailevan? Edistymistämme ihmisinä?
Teknologiaamme?
Ne lienevät täällä miehittääkseen,
osana yleistä kolonisaation tai laajentumisen malliaan.
Ovatko ne uhka?
Luulisin niin. Ne voittavat meidät kaikilla tasoilla.
Ne eivät kunnioita rajoja. Voisimme huomata olevamme sukupuutossa.
Se voi olla hyvin huono asia.
Jos avaruusolennot päättävät sotia ja valloittaa planeettamme,
onko ihmiskunnalla mitään mahdollisuuksia
vai onko hyökkäys loppu maailmalle sellaisena kuin sen tunnemme?
Tavattuaan Ted Roen ja Erik Delgadon -
Rich uskoo, että olemme kriittisessä pisteessä.
On entistä tärkeämpää selvittää,
miten avaruusolennot voivat toteuttaa hyökkäyksen.
Tutkiakseen muukalaisten sotasuunnitelmaa tarkemmin -
Rich on matkustanut Texasiin tapaamaan everstiluutnantti Kent Johnsonia.
Ansioitunutta entistä ilmavoimien lentäjää,
joka voi auttaa Richiä ymmärtämään avaruusolentojen kykyjä.
Kiitos, että puhutte asiasta.
Tiedän, ettei se ole helppoa entisille tai nykyisille sotilaille.
Se on enemmänkin velvollisuudentuntoa -
viimeisimmän kongressin julkaiseman raportin takia.
Ajattelin, että jonkun täytyy tietää,
että tämä ei ole epätavallista ja sitä tapahtuu.
Mikä oli ensimmäinen kokemuksesi ufosta?
Olin lentämässä tarkkailutehtävällä -
Etelä-Irakin yllä pitääkseni Irakin ilmavoimat maassa.
Joskus on pitkiä pätkiä, kun tutka viedään -
mahdollisimman pitkälle, ja nostin sen maksimikorkeuteen.
Trollasin vain mielessäni,
kuin heittäisin syötin katsoen, jääkö jotain kiinni.
Kerran sain tutkaani jäi pieni täplä.
Näin nopeasti, että se oli melko korkealla,
mutta se myös liikkui melko nopeasti.
Mutta sitten se pysähtyi kuin seinään ja putosi suoraan alas.
Joten se vain kiisi poispäin minusta kovaa vauhtia.
Miten kovaa?
Yli 32 000 kilometriä tunnissa.
Vitsailetko? -En.
Se on paras arvioni, koska katsoin näyttöä,
kun sain lukituksen, ja sen minä näin,
mutta sitten se pysähtyi ja meni suoraan alas.
Ja selittäisitkö sen toisen havainnon?
JOSSAIN SAUDI-ARABIASSA
Tammikuussa 1991 everstiluutnantti Kent Johnson luulee olevansa -
rutiinikoulutustehtävällä Saudi-Arabiassa ensimmäisen Persianlahden sodan aikana.
Työskentelin Yhdysvaltain armeijassa. Olen OH-58 Kiowa -helikopterissa.
Se on aseeton kaksipaikkainen tarkkailuhelikopteri.
Jotta saisit paremman käsityksen siitä ympäristöstä...
Tällainen on aavikkoympäristö.
Se on melko tasainen ja piirteetön.
Tuo olen minä.
Ja tuo on toinen pilotti, joka oli kanssani siinä tehtävässä.
Tämä kuva tässä on otettu juuri ennen sitä tapahtumaa.
Ev. luutn. Johnson ja hänen perämiehensä leijuvat 15 metriä aavikon hiekan yllä,
kun yhtäkkiä jokin yli 1,6 kilometrin päässä vie heidän huomionsa.
Pahaenteinen jalkapallokentän kokoinen varjo -
syöksyy heitä kohti yli 1 600 kilometrin tuntinopeudella -
ja katoaa autiomaahan.
Etsimme katsoen ylös ja alas.
En nähnyt, mikä sen varjon aiheutti.
Mutta sitten varjo palaa, mutta tällä kertaa uhkaavampana,
suunnaten suoraan kohti ev. luutn. Johnsonin kopteria.
Yhtäkkiä varjo pysähtyy salaperäisesti suoraan heidän eteensä.
Kun se pysähtyi, se reagoi selvästikin meihin, koska olimme sen lentoradalla.
Ja se jarrutti? -Pysähtyen täysin.
Se rikkoi sitä, mitä ymmärrämme fysiikan laeista.
Se olisi kuin juoksisi betoniseinää -
tai graniittivuorta päin 32 000 km:n tuntinopeudella.
Siitä jäisi vain märkä lätäkkö.
Näytän sinulle jotain, josta luulen sinun pitävän.
Kuvaillaksemme paremmin näkemäämme varjon terävän reunan osalta,
jos kuvittelee jotain, joka lentää korkealla,
varjosta tulee hyvin epätarkka, mutta kun se tulee lähemmäksi pintaa,
varjosta tulee terävämpi, tarkkarajaisempi.
Ja tässä tapauksessa se oli erittäin tarkka.
Se on siis hyvin lähellä maata.
Onko se uhka?
Se on hyvä kysymys. Erittäin hyvä kysymys, koska emme tiedä.
Mutta jos ne ovat vihamielisiä,
mitä mahdollisuuksia meillä oikeasti on?
Mitä luulet sen olleen? -Se saattoi olla verhottu ufo.
Koska emme tiedä tarkalleen, mikä se on,
mikä saa sen toimimaan, kuka sitä ohjaa ja millaista tekniikkaa siihen liittyy,
se voi olla uhka, jos se niin haluaa.
Koska miten voi puolustautua joltain, mitä ei näe,
eikä tiedä, miten se toimii. Emmekä me tiedä, mitkä ne aikovat.
Tämä pelottaa minua hitosti. -Samoin.
Jos ufot voivat verhoutua ja uhmata fysiikan lakeja,
armeijamme on puolustuskyvytön.
Mutta tietääkö hallitus tämän jo?
Olemmeko vain helppoja kohteita, kun avaruusolennot päättävät hyökätä?
Tavattuaan ev. luutn. Kent Johnsonin -
Rich tajuaa, että muukalaisten hyökkäysvalmiudet -
ylittävät kaikki nykyiset teknologiamme.
Jos avaruusolennot päättävät hyökätä, meillä ei ole mitään mahdollisuuksia.
Ne voivat tuhota paitsi armeijan, myös koko planeettamme.
Onko tämä kohtalokas lopputulos jotakin, jonka hallitus tietää jo?
Ja jos näin on, miksi he yrittävät salata sen?
Vastauksen saattaa tietää eläkkeellä olev ilmavoimien ylikersantti Jeremy Mcgowan.
Hän keksi maailman ensimmäisen kansalaisomisteisen UAP-seurantalaitteen
nimeltään O.S.I.R.S. -
ja etsii tällä hetkellä vastauksia,
joita armeija ei kerro meille.
Rich on lähettänyt Roderickin tapaamaan hänet -
hänen kotikaupunkiinsa Las Vegasiin.
Tämä on siisti ajoneuvo. -Kiitos.
Olet kuin hullu tiedemies.
Tämä on minulle kuin Haamujengi.
Tätä autoa on verrattu ECTO-1:een pari kertaa.
Se on tosielämän versio, paitsi etsin aaveiden sijasta -
potentiaalista UAP:tä.
Jeremy on matkustanut läpi Pohjois-Amerikan OSIRISin kanssa.
joka on varustettu erikoistutkalla, magnetometrillä, joka havaitsee -
ufojen lähettämät magneettikentät,
ja kiihtyvyysmittarilla taivaalla tapahtuvien liikkeiden tunnistamiseksi.
Tämän ajoneuvon tarkoituksena on yksinkertaisesti paljastaa totuus,
jota emme taida koskaan saada Yhdysvaltain hallitukselta.
Palvelin ilmavoimissa noin 12 vuotta.
Yleensä meitä pyydetään nousemaan koneeseen ilman ennakkoilmoitusta,
koska tukikohtamme oli liikkuva.
Maaliskuussa 1995 ylikersantti Mcgowan lähetetään Lähi-itään -
salaiselle operaatiolle.
JOSSAIN JORDANIAN AUTIOMAASSA
Minut kuljetettiin keskelle aavikkoa.
Ja siellä oli vain teltta ja iso puulaatikko.
Ajattelit sillä hetkellä: "Mitä?" -En oikein tiennyt, mitä ajatella.
Se oli vain outoa. Olin osallistunut Aavikkomyrskyyn.
Olin nähnyt taistelua siellä,
eikä tämä ollut mitään sellaista, mihin olin tottunut.
Muttei saisi esittää kysymyksiä. Vain totella käskyjä.
Informoidaanko teitä yleensä ennen sellaista tilannetta?
Meillä ei ollut papereita, ei mitään. Minun oli määrä pysyä kaukana laatikosta -
ja pitää kaikki muut kaukana siitä tai ampua heidät.
Se oli vakava käsky.
Minulla oli mukanani 240 patruunaa kivääriäni varten -
ja 18 tainnutuskranaattia.
Kauanko tämä jatkui? -Olin siellä kolme päivää ja yötä.
Kellon ympärikö? -Niin.
Siellä ei ollut valvontaa tai upseereita,
ei ketään, joten kiipesin laatikon päälle, istuin sen päällä, makasin sen päällä.
Eräänä iltana salaperäistä laatikkoa vartioidessaan -
Jeremy kokee mullistavan kokemuksen, jota ei unohda ikinä.
Taivas on kristallinkirkas.
Voi katsoa ylös ja nähdä koko Linnunradan edessään.
Istuin vain siinä ja katselin tähtiä yönäkölaseillani.
Ja kun nojasin taaksepäin ja katsoin ylöspäin,
Näin, kun kirkas valopiste lähti takaani,
syöksyi suoraan ylleni,
teki 90 asteen käännöksen vasemmalle ja syöksyi kello yhdeksään -
alle kahdessa sekunnissa.
Kun se kääntyi, se ei kaartanut.
Se ei hidastunut. Sitten se alkoi toistua.
Sitä jatkui yhä uudelleen ja uudelleen.
Mitä ajattelet nyt? -En tiedä, mitä ajatella.
Näin juuri jotain,
joka uhmaa tuntemiani lentofysiikan lakeja.
Olisiko se voinut olla tähdenlento? -Ne eivät käänny oikealle.
Okei. -Eivät suorassa kulmassa.
Se ei ollut lentokone, koska olemme lentokieltoalueella.
Alueella ei lennetty.
Nyt kun näit tämän, siitä pitää ilmoittaa, eikö?
En voinut. En voinut kertoa kenellekään.
Vuosien ajan Jeremy ihmetteli, mitä siinä laatikossa oikein oli.
Oliko salaperäinen ufohavainto Jordanian autiomaassa -
jollain tavalla yhteydessä sen sisältöön?
Vuonna 2019 Jeremy saa vihdoin vastauksen
joka viittaa myös hallituksen salailuun.
Löysin miehen, joka joka kuului Seal Team 4:ään.
Hän kertoi minulle yksityiskohtia laatikosta,
että hän otti sen vastaan.
Ja että laatikossa oli itse asiassa talteenotettu ydinase,
joka oli varastettu Neuvostoliitolta kylmän sodan päättyessä.
Tarkemmin sanottuna se oli SS-24, johon mahtuu 10 taistelukärkeä.
Hän totesi, että 8 niistä oli paikallaan. Noin yhdeksän vuotta sitten -
minulla diagnosoitiin hyvin erityinen ja harvinainen ihosyövän muoto,
joka johtuu ainoastaan säteilylle altistumisesta.
Syöpädiagnoosinsa jälkeen Jeremy ei enää luota hallitukseen,
varsinkaan asevoimiin.
Vielä tänäkin päivänä hän miettii, mitä muuta he piilottelevat.
Hallituksen yritystä peitellä uhkia taivaallamme -
on dokumentoitu kautta historian.
Mutta hiljattain vuotanut kuvamateriaali
paljastaa uuden avaruusaluksen, joka vaanii armeijaamme,
mikä vaikeuttaa totuuden salaamista.
Tunnistamattomat vedenalaiset esineet tai USO:t -
on virallinen nimi, joka on annettu poikkeavuuksille,
jotka vaanivat syvällä merissämme.
Ja kun ydinkäyttöiset sukellusveneemme ja lentotukialuksemme ovat merellä,
missä on vettä, siellä voi olla muukalaisten tulivoimaa.
Jos joku tietää veden alla piileskelevistä uhista,
niin USA:n laivaston eläkkeellä oleva sotilasmestari Carson Shoemake.
Hän on palvellut ydinsukellusveneissä mukaan lukien USS Tennesseellä -
ja USS Pennsylvanialla, ja on suostunut tapaamaan Richin -
auttaakseen häntä päättelemään, mitä avaruusolennot ehkä suunnittelevat.
Carson, tutkimuksemme aikana -
löysimme paljon tapauksia, joissa ICBM-asemat pohjoisessa -
ja muualla maailmassa ovat sammuneet kokonaan,
kun alueella on ollut ufoja.
Vuoden 1966 joulukuussa Minotissa -
kymmenen ICBM-ohjusta tehtiin toimintakyvyttömiksi yhtä aikaa.
Miten se on mahdollista?
Tietääkseni yksikään kansallisen tason hallitus ei kykene siihen.
Jos luulit, että se oli toinen maa, se on sotatoimi.
Kun näemme UAP:n lentämässä Yhdysvaltojen yli,
miksemme ammu sitä alas?
Sotilaalliselta kannalta ei pidä ikinä aloittaa kiistaa jonkin kanssa,
jota ei tunnista.
Et tunne heidän kykyjään.
Jos tarkastelemme tätä loogisesta näkökulmasta,
ne kykenevät galaksien väliseen matkustamiseen.
Millä ne oikein ampuisi alas?
On aika narsistinen galaktinen näkemys, että olemme ainoita,
jotka kykenevät älykkääseen ajatteluun, tutkimus- ja kehitystyöhön,
ja nopeutettuun teknologiaan.
Emme edes tunne maailmankaikkeuden kokoa.
Palvelit siis sukellusveneissä, jotka olivat ydinasealustoja?
Kyllä.
Näitkö ikinä jotain tavallisuudesta poikkeavaa?
Olen nähnyt muutamia huippunopeita poikkeamia.
Veden allako? -Niin.
Kaikuluotaimissamme on vesiputousnäytöt,
joten tietää jonkin menneen nopeasti ohitse,
kun se viuhahtaa ruudun puolelta toiselle.
Antaisitko lähtötason todella suurelle nopeudelle?
Se ei vastaa edes järjestelmämme kykyjä. Se oli nopeampi kuin järjestelmämme.
Siitä tiesin, että jossain on jotain, jota emme näkisi normaalisti.
Pitää muistaa, että kaikki puhuvat ylöspäin katsomisesta.
Ufot... Kukaan ei puhu alas veteen katsomisesta.
Jos olisin galaksienvälinen matkustaja, joka yrittää piiloutua,
valitsisin luultavasti veden.
Emmekä ole kartoittaneet koko valtamerta.
Meressä on suuria osia, joita emme ole edes tarkistaneet.
Pohjan ääriviivat.
Luulin aina, että ne on kartoitettu täysin.
Ei.
Kuulette jatkuvasti ääniä. -Kyllä.
Anna minun kuulla, miltä äänet kuulostavat kaikuluotaimessa.
Minulla on pari puhelimessani.
En voi jakaa kanssasi kaikkia, koska osa niistä saa turvaluokituksen.
Tämä tässä on... Se on valas.
Se on kovempi kuin odotin.
Ja sitten meillä on toinen,
joka on itse asiassa laivan potkurin ääni.
Sen huomaa. -Se on aika selvä.
Ja tässä on yksi, jota ei itse asiassa tunnistettu.
Kanadan armeija löysi sen,
ja he sanoivat sitä USO:ksi.
Oletko ikinä kuullut tuollaista?
En, se ei vain vastaa mitään. -Pistääkö se sinut miettimään?
Se tekee minut uteliaaksi. Haluaisin ehdottomasti tietää siitä lisää.
Aina pitäisi miettiä. Tulisi aina kerätä kaikki saatavilla olevat tiedot -
analysoidakseen minkä tahansa, mihin joukot törmäävät.
Saadakseen lisätietoja USO:ista ja niiden kyvyistä -
Rich lähettää Melissa Tittlin tapaamaan jotakuta,
joka oikeasti kohtasi sellaisen ollessaan Yhdysvaltain laivastossa.
Vuonna 2010 pilottiharjoittelija John Baughman palvelee -
ydinkäyttöisellä lentotukialuksella USS Carl Vinsonilla,
kun se suuntaa Haitille humanitaariselle tehtävälle.
Hän ei kuitenkaan aavista,
että tämä on komennus, jota hän ei unohda ikinä.
SAN PEDRO, KALIFORNIA
Kerro minulle siitä päivästä.
Se oli melko rauhallinen päivä. Melko hiljaista lentokannella.
Lähdin tauolle laivan tyyrpuurin puolelle.
Sitten huomasin, että alapuolellani oli jotain,
joka muistutti muodoltaan Tic Tac -pastillia.
Se ei siis ollut sukellusvene, jonka olit nähnyt aiemmin?
Siinä ei ollut paljon ominaisuuksia, joiden avulla sen olisi erottanut -
oikeasta sukellusveneestä.
Yleensä sukellusveneen masto työntyy vedestä ulos.
Tämä näytti kiinteältä esineeltä.
Näyttäisitkö sen? -Toki.
Se oli noin kuusi metriä pitkä ja kulki vasemmalta puoleltani oikealle.
Sitten sen liikkeen suuntainen etupää luhistui, ja se katosi.
Tic Tacin muotoinen USO muuttuu reaaliajassa hevosenkengän muotoiseksi.
Se syöksyy pois ja katoaa meren syvyyksii parissa sekunnissa.
Menitkö paniikkiin? Miltä sinusta tuntui?
Yritin unohtaa näkemäni.
Baughman muistaa oudon kohtaamisen,
koska hän uskoo, että vihollisemme, maalliset tai muut,
ovat joku tai jotain, jonka sivuutamme omalla vastuullamme.
Jos se oli jotain, joka ei ole tältä planeetalta,
ja tutki lentotukialustanne,
eikö se olisi myös hieman epäilyttävää?
Jos niiden syy oli pahantahtoinen?
Minusta sitä pitäisi katsoa samoin kuin katsomme ulkomaisia vihollisiamme.
Jos ne tulivat tänne toiselta planeetalta,
ne ovat paljon meitä kehittyneempiä. Tavoite on kuitenkin sama.
Miten puolustamme itseämme sellaista uhkaa vastaan?
Onko ihmiskunnan täydellinen tuhoutuminen käsillä?
Vai voimmeko estää sen?
Viime aikoihin asti avaruusolentojen superälykkyyttä -
ei ole tutkittu vakavasti.
Vaikka hallitus on vaientanut ja pilkannut niitä,
jotka puhuivat ufoista avoimesti,
se ei pysäyttänyt kuuluisaa teoreettista fyysikkoa Michio Kakua,
joka uskoo, että avaruusolennot voivat olla ihmiskunnan suurin uhka.
Nykypäivän Einsteiniksi kutsuttua -
professori Kakua pidetään yhtenä maailman älykkäimmistä ihmisistä.
Hän on suostunut tapaamaan Melissan -
kertoakseen järkyttävimmistä tieteellisistä havainnoistaan.
Luulen, että olemme saavuttamassa käännekohdan.
Perinteisesti uskovien on pitänyt todistaa,
etteivät nämä esineet ole peräisin Maasta. Nyt tilanne on päinvastainen.
Nyt meillä on pitäviä todisteita.
Kuulopuheiden tilalle on nyt tulossa -
sotilasluokan videonauhoja, tutkahavaintoja,
infrapuna-anturin raportteja, joita me fyysikot -
voimme analysoida ruutu kerrallaan. Tämä on mullistavaa.
Jotkut näistä kohtaamisista uhmaavat sitä,
mitä ymmärrämme fysiikasta tällä hetkellä. Jos ne tavoittavat meidät tähdistä,
ne ovat tuhansia vuosia kehittyneempiä kuin me.
Saatamme olla tekemisissä jonkin kanssa, johon liittyy uusia fysiikan lakeja.
Ensinnäkin tiedämme, että ne voivat kulkea Mach 3:n ja Mach 20:n välillä.
3 - 20 kertaisella äänennopeudella.
Ne voivat kulkea siksakkia -
luoden Maan painovoimaa satoja kertoja vahvempia gravitaatiovoimia.
Se näyttää rikkovan useimpia fysiikan lakeja.
Ja nämä objektit voivat mennä veden alle.
Tajusimme olevamme tekemisissä teknologian kanssa,
joka koettelee fysiikan lakien tuntemuksemme rajoja.
Mainitsitte USO:t, jotka ovat veteen meneviä aluksia.
Mitä mieltä olette siitä?
Mitä vedellä on, mitä he saattavat haluta?
Ensinnäkin vetyä polttoaineeksi.
Toisin sanoen ne täyttävät bensatankkejaan.
Valtameriä täynnä polttoainetta,
jota voidaan käyttää tähtialuksen polttoaineena.
Voisiko siihen olla jokin muu syy? Ehkä piileskely?
Ne voisivat tehdä mitä vain,
kuten ylläpitää laitteitaan joutumatta esimerkiksi asevoimien ahdistelemaksi.
Valtameret olisivat niille ihanteellinen paikka.
Olemme kuulleet pari tarinaa verhoutumisesta,
että näillä ufoilla ja USO:illa on kyky verhoutua.
Jokainen Star Trek -fani tietää, että nä alukset voivat muuttua näkymättömäksi.
Ja ne luultavasti jo hallitsevat muukalaisteknologian.
Mutta miksi ne ovat täällä? Mitä ne haluavat?
Katso elokuvaa Maailmojen sota. Vihasivatko marsilaiset meitä? Eivät.
Mitä marsilaiset halusivat? Planeettamme.
Siinä kaikki, olimme vain tiellä.
Professori Kakun vakavoittava viesti voisi herättää ihmiskunnan uskomaan,
että ufoja ja USO:ja kannattaa pelätä,
ja että meidän on valmistauduttava siihen päivään, jolloin ne päättävät iskeä.
Mitä avaruusolennot halusivat elokuvassa Independence Day?
Ne halusivat kaiken,
jokaisen energian tai resurssin hitusenkin.
Ne olivat heinäsirkkoja, jotka tulevat kuin ötökät -
ja vievät kaiken näköpiirissä olevan.
Jos meidän on pakko taistella niitä vastaan,
pahimmassa tapauksessa olemme alakynnessä ja alivoimaisia,
ja meistä tulee alaviite Linnunradan galaksin historiaan.
Kun taivaallamme on mahdollinen vastustaja,
jonka teknologia ylittää kirkkaasti omamme, miten voisi olla pelkäämättä?
Mitä jos tämä yhtäkkiä kiihtyy -
hermosodasta todelliseksi ampumasodaksi?
Jos ne eivät halua parastamme, olemme pulassa.
Olemme nähneet, mitä ne ovat tehneet.
Jos emme välitä siitä, saatamme itsemme vaaraan.
Ufoilmiöt vaikuttavat meihin kaikkiin.
Rukoilen ja toivon vain, että olemme valmistautuneet.
Seuraava askel ei tule olemaan: "Haluamme rauhaa."
Tämä tuntuu sodalta.
Tekstitys: Anu Uusitalo plint.com