A sorozatos rejtélyes égi észlelések
Downloaded from YTS.MX
már nemzetbiztonsági kérdéseket vetnek fel.
A haditengerészet pilótái
Official YIFY movies site: YTS.MX
az ismert repülési technológia határait meghaladó dolgot láttak.
Az amerikai kormány évtizedeken át nem foglalkozott a sereget zaklató
azonosítatlan repülő tárgyakról szóló jelentésekkel.
Az a dolgunk, hogy hazudjunk az embereknek. Ezért fizetnek.
A Pentagon úttörő adatszolgáltatása egyvalamit végre elárul:
az ufók léteznek.
A haditengerészet végre elismerte,
hogy a látszólag repülő ufókról készült videók valósak.
Azt állítják, továbbra se tudják, mi látható rajtuk,
és nem bocsátkoznak találgatásokba.
A haderő tagjai most először törik meg a csendet...
Csaknem 40 évig egy szót sem szóltam az esetről.
Sokkoló vallomások...
Biztos, hogy egy azonosítatlan repülő tárgy hatástalanította a rakétákat.
És vérfagyasztó találkozások...
Erre egyszerűen nincsenek szavak.
Olyan, mint egy égitest! Azt nézd! Pulzál!
De felkészültünk...
Egyetlen ufó elsöpörheti a légierőt.
...a világok közti háborúra?
A legrosszabb eset az, ha teljes megsemmisítésre jelöltek ki minket.
UFO-ÉSZLELÉSEK: VÉGJÁTÉK
2021 júniusában a Pentagon hivatalos jelentést adott ki
az amerikai hadsereg 144 ufóészlelésével.
A hírszerzők állításuk szerint csupán ennyit tudnak az ufókról...
de a kritikusok, pl. Rich Emberlin kormányzati bennfentes mást hisznek.
30 évet töltött a bűnüldözésben,
dolgozott a CIA, az FBI és a titkosszolgálat mellett,
és úgy véli, óriási kormányzati eltussolásról van szó.
Az idegenek veszélyt jelentenek, a tét pedig a puszta létünk.
Rich célul tűzte ki, hogy leleplezi a kormány legnagyobb titkát.
Miért üldözik az idegenek a hadseregünket?
Veszélyben van a bolygónk?
NEWELL, DÉL-DAKOTA
Rich Mario Woods-szal,
a légierő nyugalmazott biztonsági tisztjével találkozik,
aki első kézből tudja, mit titkol a hadsereg.
Istenem! Hihetetlen, hogy ezen az úton megyünk.
Több mint 40 év után először tér vissza az ellsworthi légi bázisra,
rémisztő ufóészlelésének helyszínére,
mely bizonyítja, hogy az ufók mindenkire veszélyt jelentenek.
Elképesztő újra látni, újra eltölt...
gyanakvással, talán?
Vagy izgalommal, hogy visszatértem ugyanarra az útra,
ahol sok évvel ezelőtt jártam, amikor történt az eset.
- Furcsa lehet. - Bizony, az.
Ez az a létesítmény, a November 1.
Hihetetlen, hogy még itt van. Ugyanaz a kerítés, el se hiszem.
43 éve. A szívem úgy ezren pörög épp.
Rich, szóhoz sem jutok ettől a létesítménytől.
- Mármint hogy még itt van? - Hogy itt van és létezik még.
A hidegháború idején a dél-dakotai Ellsworth légibázisra
150 atomrakéta volt telepítve, mind megtöltve,
és parancs esetén azonnali indításra készen.
1977-ben Mario Woods ügyelt a biztonságra a November 1 elnevezésű
indítóállomáson, aznap, amikor örökre megváltozott az élete.
Nagyjából itt álltam. És tőlünk keletre,
ott, nagyjából 30 foknál megláttam valamit innen kilométerekre.
Rendkívül fényes volt,
minden másnál fényesebb az égen, és pislákolt.
Ültem és bámultam egy percig, közben cigiztem,
és mondom: "Ez de furcsa!"
Ha körülnéz, nincs errefelé semmi.
A legfényesebb dolog elvileg ez a létesítmény.
Ezért heccből ráirányítottam a fényeket,
kijöttem, néztem, cigiztem, és nem csináltam semmit.
Elindultam visszafelé, aztán visszanéztem, és már eltűnt.
- Egy pillanat alatt. - Igen. Nem láttam kialudni. Eltűnt.
Ezzel azonban nem ért véget Mario észlelése.
Nem sokkal éjfél után a kilövőállomás magas fokú vészjelzést kap.
Biztonsági incidens történt a November 5-nél,
egy onnan 15 km-re levő rakétasilónál.
Mariót a társával, Michael Johnson őrmesterrel odaküldik felderíteni.
De ahogy közelednek az incidens helyszínéhez,
váratlan látvánnyal szembesülnek.
Rég jártam itt, Rich.
Majd' kiugrik tőle a szívem.
- Itt volt, ezen a helyen. - Pontosan.
A rakétasiló felett egy óriási fénygömb lebegett,
nagyjából 30 méter magasan, az átmérője száz méter körüli.
Érezni lehetett a belőle sugárzó hőt.
Azért mondom, mert a kocsi szélvédőjén át is szinte éreztük.
- Sugárzás? - Igen.
Kiráz a hideg a látványtól és az érzéstől.
Komolyan... megárt a szívemnek.
Abszolút érthető.
Ez...
Semmi baj.
Ez egy rajz...
Ide álltunk félre a kocsival.
Ez a kerítés vonala.
Mario élénken emlékezik a bénító találkozásra
a baljós világító gömbbel.
Azt ezt követő rémisztő eseményeket azonban sokáig tudata mélyére ásta.
Míg egy hipnoterapeuta nem segített neki előásni emlékeit.
2016. JANUÁR 22.
Miközben itt fekszik teljes nyugalomban, elméje útra kel,
és visszatér abba az időbe, amikor a hadseregnél szolgált.
Mielőtt bármi történne, a járőrautóban ül.
- Utána mi történt? - Féltem kiszállni a kocsiból.
Ki kellett volna, de nem tudtam. Félek.
Semmi baj. Most biztonságban van. Csak egy filmet nézünk.
Jó? Vegyen mély levegőt, és állítsa meg a képet!
Mintha a légkört kiszívták volna innen.
Alig lehetett levegőt kapni?
Nem volt oxigén. Nem volt levegő.
Felhúztam magam a kocsi ablakpárkányára,
és rávillogtam a zseblámpámmal.
Különösebb rendszer nélkül, csak úgy, ahogy a kilövőállomásnál.
A nyomás szinte azonnal alábbhagyott.
Úgy érezte, kommunikált velük?
Mintha azt kértem volna, hogy...
Enyhítsenek rajta.
A siló feletti ufót látni, vele kapcsolatba lépni is
épp elég sokkoló, de várt még valami
Marióra és társára, Michael Johnson őrmesterre:
a bénító találkozás több idegen lénnyel.
Hányan voltak?
- Négyen. - Értem.
És mögöttük egy magasabb.
Az milyen magas volt?
Úgy 180 cm. Másmilyen volt.
- Le tudná írni? - Igen.
Hosszú feje volt.
Nagyon hosszú feje.
Amikor rám nézett, keresztülnézett rajtam.
A kicsik nem zavartak annyira, mint ez.
Itt ültünk.
Emlékszem a suttogásra. Csak annyit hallottam.
Most mi van ön körül?
Valamiféle szoba, vizsgálóhelyiség.
Engem vizsgálnak, és azt kérdezem: "Hol van Michael?"
Azt mondták, ne törődjek vele.
Látom azt a magas dögöt, engem néz.
Néz... nem bírom a képét.
Egyenruha van rajta ráncokkal, mintha ő lenne a rangidős.
Az a magas egyáltalán nem jó ember.
Most csípést érzek bal oldalon lent.
Mintha valaki megragadott volna. Nagyon gyorsan, nem gyengéden.
Azután minden elsötétült.
Amikor magamhoz tértem, 8-11 km-re voltam innen arra,
a Newell-tónál, ami a környék víztározója.
A katonai biztonságiak megkeresik Mario Woodsot és Michael Johnsont,
és elviszik őket orvosi kivizsgálásra.
Majd megtiltják, hogy a történteket valaha is bárkinek elmondják.
Még most is érzem azt a szagot.
Erre tényleg nincsenek szavak.
Az érzékszerveim... fel se tudom...
fogni az egészet.
- Bármi is legyen ez. - Folyton felnéz.
Muszáj.
Veszélyesnek érezte?
Mentálisan és vizuálisan
olyan elképesztő volt, hogy azt se tudtam, féljek,
becsináljak, vagy rálőjek.
És ezek közül egyik sem volt helyes.
Nem ezt kell csinálni.
- Nem tudta, mihez kezdjen. - Igen.
Bármit is terveztek, megtették. És újra meg újra megteszik.
És mindig is megtették. Még nincs vége.
NEWELL, DÉL-DAKOTA
Mario Woodsot több mint 40 éve kísérti az életét felforgató élmény.
De még rémisztőbb, hogy a hadsereg igyekszik eltitkolni az igazat.
Miért hallgattatta el hirtelen a kormány a tanúkat?
El akarják titkolni, hogy az ufók érdeklődnek az atombázisaink iránt?
A tipikus eltussolás arra utal,
hogy nagyobb veszélyben vagyunk, mint hinnénk.
A története az ufótalálkozásról hihetetlen.
Elképzelni se tudom, milyen volt.
Ha azt hiszi, az én sztorim ijesztő,
beszéljen David Schindele századossal!
Ő az észak-dakotai Minot légibázison volt.
- Össze tud kötni vele? - Igen.
A sztorija nagyon érdekes és ijesztő.
Woodshoz hasonlóan David Schindele századost is elhallgattatták.
Amikor a világ egyik legszörnyűbb rémálma valóra vált.
David D. Schindele vagyok, nyugalmazott légierő-százados.
1966-ban egy incidens részese voltam,
amikor az észak-dakotai Minot légibázison szolgáltam.
1966-ban Schindele százados jelentőségteljes feladata
az atomrakéták indítása egy szupertitkos irányítóközpontból.
Ma bejutott egy majdnem ugyanolyan létesítménybe
a dél-dakotai Katonai Rakétamúzeumban,
ahol megmutatja Richnek, hogy végezte a világ legveszélyesebb munkáját,
és mi történt, amikor ufók vették át a teljes atomarzenál irányítását.
- 20 métert megyünk lefelé. - 20 métert.
- Igen. - Hova?
- Érdekli, miért ilyen mély? - Igen.
Hogy ha atomot dobnak ránk,
és ki kell ásniuk minket a mélyből,
minél mélyebb, annál jobb.
Vettem.
Hihetetlen.
Nagyrészt itt töltöttem az életemből három évet.
Fantasztikus!
- Ez volt az irodája? - Igen.
Itt ül a legénységi parancsnokhelyettes.
Ha üzenetet kapunk
az elsődleges riasztórendszertől, hogy lőjük ki a rakétákat,
kinyitjuk ezt a páncéldobozt.
Megmondják, melyiket lőjük ki.
Itt van 10 kapcsoló. Mind a 10 rakétához egy-egy.
A hidegháború derekán a rakétákat Oroszországra irányították.
Egy hibás mozdulat, és kitör a harmadik világháború.
Huszonéves fiatalemberként olyan rakétákért felelt,
amelyek elpusztíthatták volna a világ egy részét vagy egészét.
Pontosan. Óriási felelősség nyomta a vállunkat, éreztük is.
Viszont semmi nem készíthette fel Schindele századost
arra a vérfagyasztó éjszakára, ami ártatlanul indult
egy hideg szeptemberi reggel.
Mesélje el azt a napot!
Felkelt, megreggelizett, nézte a híradót Minotban.
Mit látott?
Valami olyasmit mondott a bemondó,
hogy az észak-dakotai Mohall lakói különös fényt láttak az éjszaka.
Egy ufónak tulajdonítják. A fény a várostól nyugatra volt.
Az jutott eszembe:
"Úristen! Minottól nyugatra, a November 5-be vagyok beosztva."
Miután Schindele százados megérkezik a vezérlőbe,
gyorsan terjednek az ufó-hírek.
A repülésbiztonsági vezető odajött, és azt mondta:
"Hallottad, mi történt az éjjel?"
A vezető elmondja Schindelének, hogy egy rejtélyes, kerek ufó,
nagyjából 30 méter átmérőjű,
behatolt a kilövőállomás légterének nyugati felébe.
Tudtam a hangjukból és az arcukból,
hogy nagyon ijesztő élmény volt.
Nem akartak a közelébe menni. Ijesztő volt.
Egy röpke pillanatra az ufó egyhelyben állt,
majd eltűnt a nyílt préri felé.
Ami ezután történt, örökké kísérteni fogja Schindele kapitányt.
Ez a kilövőkonzol, a parancsnok itt ül, és figyeli a rakétáit.
Az itt látható zöld fények jelzik,
hogy a rakéták kilövésre készek.
Először kialudtak a zöld fények.
Mind kialudt, de égett pár jelzőlámpa,
sárgán vagy pirosan.
Minden égő lámpa rosszat jelentett?
Igen. Főleg a zöld fény nélkül, nem kilőhetők.
Pár pillanattal korábban mind a tíz atomrakéta kilövésre készen állt,
aztán hirtelen valami hatástalanította őket.
Így nem csak az Egyesült Államok,
de az egész világ ki volt téve az ellenséges támadásnak.
A helyzet rendkívül komoly volt,
mert még soha nem láttunk ilyet.
Biztos, hogy egy azonosítatlan repülő tárgy hatástalanította a rakétákat.
Az incidens nyomán Schindele százados elgondolkodik,
vajon új ellenség fenyegeti-e az Egyesült Államokat.
Ha erre képesek, vajon mekkora veszélyt jelentenek?
Ha hatástalanítani tudták az atomtöltetű rakétáinkat,
elgondolkodtam azon, mi másra képesek még.
Eltávolítani is képesek a nukleáris robbanófejet?
Miért érdekli őket ennyire?
Előkészítik, felpuhítják a csatateret?
Jó kérdés.
A hadsereg régóta bajlódik azzal, hogy zaklatják az ufók.
Amint feljöttünk a parancsnokommal,
megtiltották nekünk, hogy valaha is beszéljünk az esetről.
Azt mondták: "Az önök részéről ez meg sem történt."
"Soha senkinek ne beszéljenek róla, egymás közt sem."
55 év. Ennyi ideig tartotta meg Schindele százados a titkát,
ami belülről emésztette, míg végül 2013-ban hősiesen előállt vele
a Kongresszus hat korábbi tagja előtt a Nemzeti Sajtóklubban.
Részese voltam egy incidensnek a dél-dakotai Minot légibázison.
Azt mondták, nem beszélhetek róla,
és hogy részemről ez "meg sem történt".
Ezért ma kissé aggódva állok önök előtt,
sőt, nagyon is aggódva,
mivel eddig nem mutattam meg az arcomat az ügy kapcsán.
- Nehéz volt beszélni? - Nagyon.
Akkor is elöntöttek az érzelmek, ahogy most is.
Megértem, hogy felőrölte önt éveken át,
hogy tudta, hogy történt valami, de nem beszélhet róla, aztán...
A feleségemnek sem mondhattam el.
Senkinek, mert van tartásom,
de most a tartásom az igazság felé mozdít.
- Kötelességem elmondani. - Eddig parancsot követett.
- Most az igazságot. - Igen.
De mi az igazság? És miért titkolja a hadsereg?
Pont ezt akarja kideríteni Rich.
A Schindelével való találkozás után
Rich Emberlinnek meggyőződése,
hogy az ufók bármikor háborút indíthatnak.
Sőt, ez majdnem be is következett, amikor a hadsereg tüzet nyitott
egy ufóflottára a Los Angeles-i csatában.
A Pearl Harbor megtámadását követő viharos hetekben
sok amerikai tartott tőle, hogy a japánok
bármikor lerohanhatják az amerikai szárazföldet.
Nick Pope,
a brit Védelmi Minisztérium korábbi ufónyomozója szerint
az USA-nak más ellenségtől is tartania kellett.
A háború miatt mindenki ideges volt.
Magasra hágott a pánik és a hisztéria.
1942. február 25-én valósággá vált a rémálom,
amikor a katonai radar ellenséges repülőt észlelt
Los Angeles-től 200 km-re nyugatra.
Feltűnt egy furcsa tárgy,
a parti védvonal pedig tüzet nyitott.
Los Angelesben kitört a pánik, kötelező elsötétítés lépett életbe,
a hadsereg 1400 lövést adott le az éjszakai égboltra.
A Los Angeles-i csata éjjele
olyan volt, mint egy hollywoodi film. Mindenhol eluralkodott a káosz.
Másnap reggel a Los Angeles-iek
japán inváziós haderő maradványaira számítottak a tengeren.
Meglepetésükre épp az ellenkezője történt.
Nem találtak japán repülőt, sem fegyvert.
Semmi nem bizonyította, hogy japán támadás történt,
viszont láttak egy furcsa tárgyat.
Sokak szerint a pánikot okozó rejtélyes tárgy
valójában egy ufó volt, a hadsereg azonban tagadta a vádat.
Nekem az a fantasztikus, hogy ha a japánok támadtak,
hogy állították meg a japán Zérókat, repülőket a levegőben?
Erős a fénye. Leadtak 1400 lövést, de egy sem talált?
Aztán meg elmentek.
Bármi is történt a Los Angeles-i csatában,
az a mai napig rejtély.
A Los Angeles-i csata
a sok, a hadsereg által bagatellizált történelmi események egyike.
De mit akarnak eltitkolni?
A hadsereg reakciója az ufóincidensekre a szokásos.
Tagad. Bagatellizál. Cáfol.
Szerintem védelmi oka van annak, hogy a CIA vagy más hírszerzők
eltussolják az ilyesmit.
Tudják, hogy nem tudnak megvédeni minket.
A második világháború hajnalán
a hadsereg hirtelen ráébredt, hogy új ellenséggel van dolga.
Ahogy egyre több ufó-sztori került napvilágra, egyre többet eltussoltak.
A legismertebb 1947-ben történt,
amikor egy ufó zuhant le az új-mexikói Roswell közelében.
"REPÜLŐ CSÉSZEALJAT" TALÁLTAK
Roswell szó szerint a modern ufójelenség epicentruma.
A haditengerészetnek nincs csészealj alakú repülője.
Maga a légierő is elismerte, hogy léteznek a repülő csészealjak.
47 évvel ezelőtt valami a sivatagba csapódott az új-mexikói Roswellnél.
A Pentagon 47 évig hazudott róla.
Ez az az incidens, amikor valami lezuhant.
Ekkor léptünk túl az égi fényeken,
és láttunk valamit a maga testi valójában,
ennyit az amerikai hadsereg is elismert.
A meglepő sajtóközlemény gyorsan címlapra kerül világszerte.
De mindössze 24 órával később a kormány meggondolja magát.
Másnap megváltoztatták a sztorit, azt mondták, meteorológiai léggömb.
Repülő korong helyett a kormány már azt állítja,
hogy az azonosítatlan repülő tárgy valójában meteorológiai léggömb.
Nyilván magasabb szintről valaki azt mondta:
"Nem mondhatjátok, hogy repülő korong. Találjatok ki egy fedősztorit!"
Szerintem másnapra az elnök megtudta,
és azt mondta: "Szabaduljatok meg tőle!" Így is lett.
A roswelli becsapódás katonai és kormányzati letagadása
csaknem 80 évre összezavarta a nyilvánosságot.
Sokszor mondják, hogy ekkora dolgot nem lehet eltitkolni.
Dehogynem.
A történelem sokszor megmutatta, hogy óriási dolgokat is el lehet.
Pontosan mit titkol hát a kormány?
A választ többek közt X ügynök tudja,
korábbi CIA-s, aki hajlandó beszélni Rich-csel,
ha a személyazonosságára nem derül fény.
Hihetetlen, hogy szóba áll velem,
mert kockázatos az ufókról beszélnie.
X, KORÁBBI CIA-ÜGYNÖK
Amikor elkezdtem ott dolgozni, nem volt saját íróasztalunk.
Oda ültünk, ami épp kézre esett.
Régen, a 40-es, 50-es, és még a 60-as években is
dobozokban és íróasztalfiókokban tároltak mindent.
Tele voltak olyasmivel, amiről senki nem tudta, micsodák.
A modern korban megjelentek a fülkés munkaállomások,
és sok holmi masszív kartondobozokba került.
A dobozok pedig a könyvtár egyik sarkába,
a történelmi hírszerzési gyűjteménybe.
Egy nap arra jártam, láttam egy fémállványt dobozokkal,
álldogáltam, és megláttam az egyiken,
hogy "Roswell". Leesett az állam.
Kinyitottam, és ami benne volt,
azt semmilyen körülmények közt nem vagyok hajlandó elárulni,
hogy konkrétan mit láttam.
Anyagokat, papírokat, más tárgyakat.
Száz százalékos bizonyossággal mondom, hogy Roswell megtörtént.
Volt egy jármű és holttestek.
Ezen felül fogalmam sincs, hova került. Senki nem tudja, hol van.
Ha valóban lezuhant egy ufó Roswellnél, és találtak holttesteket,
miért hallgatta el a kormány?
Richet érdekelné, tudja-e a kormány, mit terveztek az idegenek.
Miután megtudta az igazat Roswellről X ügynöktől,
Richnek maradt még egy kérdése.
Mit keresett ott az ufó?
Talán azelőtt zuhant le, hogy elérte a végcélját.
Talán a White Sands-i kísérleti bázisra tartott?
Ez a világ legnagyobb katonai létesítménye,
az első atombomba-kísérlet helyszíne.
White Sands közelsége, ahol titkos fegyvereket tesztelnek,
az, hogy közvetlenül Roswell mellett van,
nem lehet véletlen.
Hogy kiderítse, miért akarhatták felmérni White Sandst az idegenek,
Rich visszanyúl a 40-es évekig,
amikor a kormány engedélyezte a Manhattan-terv kódnevű
titkos atomkísérleti programot.
Célja a világ első atombombájának kifejlesztése volt.
1945. július 16-án
erőfeszítésük meghozta a gyümölcsét.
Három évi kutatás után a világ első atomrobbanása,
amit Trinity-teszt néven ismerünk, megtörtént az új-mexikói sivatagban.
Vajon a teszt felkeltette a mélyűrben élő idegenek figyelmét?
Ekkor szereztek tudomást az atomfegyvereinkről?
Ezért követik figyelemmel a hadseregünket?
A Trintiy-teszt hatása gigantikus volt.
150 km-re is érezni lehetett. 200 km-re is kitört ablakokat.
A Trinity-teszt 21 kilotonnányi robbanóerőt szabadított fel,
ami tízezer tonnányi TNT-nek felel meg,
vakító villanással,
és egy 11 000 m magas gombafelhővel.
Képzeljék magukat egy földönkívüli katonai stratéga helyébe,
aki a Földet figyeli, és meglátja a Trinity-tesztet.
Kénytelenek új tervvel előállni,
mert rájönnek, hogy atomhatalommal van dolguk.
A Földön már van atomfegyver, a rakétatechnológiával pedig
esetleg az űrbe is ki tudják juttatni.
1962. július 9-én
valósággá vált az atomrobbantás az űrben.
A Starfish Prime-teszt keretében bombát lőttek fel
a Johnston-szigetről, 1500 km-re délnyugatra Hawaiitól.
A Starfish Prime döbbenetes volt.
Mert hát... 400 km-re robbant az űrben.
Egyszer csak
már nemcsak a földön robbantunk atombombát, hanem az űrben is.
Mintha emeltük volna a tétet.
Erre bármelyik Földet követő földönkívüli azt mondaná:
"Ezt a bolygót alaposan meg kell figyelni."
A Starfish Prime százszor erősebb volt a Trinitynél,
ez az űrben valaha robbantott legnagyobb atomfegyver.
Az általa keltett elektromágneses impulzustól kialudt a közvilágítás,
és rádióinterferenciát is okozott.
Az ember elgondolkodik, vajon más dimenziókban mit láthattak.
Mintha megkongattuk volna a harangot, hogy:
"Itt vagyunk. Kapjatok el!"
Talán az atomrobbantások vonzották az idegeneket a bolygóra,
de mi volt a tervük, miután ideértek?
Ekkor kezdték megfigyelni az ufók a hadsereget?
Rich a kentuckyi Franklinbe megy, hogy ezt kiderítse.
A legtöbbeknek tipikus déli városnak tűnik Franklin,
a felszín alatt azonban sötét rejtély lapul.
1948-ban egy 25 éves vadászpilóta,
Thomas Mantell százados
innen került világszerte címlapra,
miután egy Franklin felett repülő ufó üldözése közben hunyt el.
Több mint 70 éve követel választ
a tragikus légi katasztrófa ügyében a város,
többek közt Mantell unokái: Eric és Terry Mantell.
- Jó napot! - Jó napot!
- Rich Emberlin. - Eric Mantell.
- Terry Mantell. - Örvendek.
1948. JANUÁR 7.
Rich reméli, megértetheti velük, milyen messze elmegy a kormány,
hogy eltitkolja a nyilvánosság elől az igazságot az ufókról.
Némelyik kitüntetés egészen elképesztő.
- A korához képest. Mennyi volt? 25? - 25.
Máris két elnöki dicsérete volt.
Ez nagy kitüntetés. Kiváló repülő-érdemrend.
25 évesen ennyi kitüntetése volt,
nem semmi, nagy jövő várt rá. Kompetens pilóta. Hős.
Ez megvilágítja, milyen pilóta, milyen ember volt,
kétgyerekes apa, odavolt a feleségéért.
Mégis kockára tette az életét, bármi is történt aznap.
1948. január 7-én a kentuckyi Fort Knoxhoz tartozó Godman katonai reptér
légi irányítói jelentést kapnak
egy, a bázis felett lebegő azonosítatlan repülő tárgyról.
Rengeteg hívás futott be Kentucky-szerte a rendőrségre.
"Látunk valamit. Óriási. Fémes. Mi ez?"
Az irányítók azonnal hívják a kentuckyi légvédelmiseket.
Odaküldik körülnézni a négy P-51-es gépből álló köteléket vezető
Thomas Mantell századost.
Mantell és kísérői perceken belül utolérik a rejtélyes tárgyat.
Jelentette, hogy a tárgy fényes, fémes, óriási méretű,
és megfigyelőablakok vannak rajta.
Ezután azonban Mantell megdöbbentő parancsot ad
az egyik pilótájának: térjen vissza a bázisra, és fegyverkezzen fel
"forró fegyverrel", azaz tüzelésre kész fegyverrel.
Ezt találtam mindig érdekesnek,
számomra ez az ügy füstölgő puskacsöve. Tudták, mi történt.
Hogy komoly a helyzet. Csak úgy nem használnak élesített fegyvereket.
Azért kérte, mert veszélyben érezte magát.
Dörzsölt fickó, nem kér ilyet, ha nem kell.
Míg a másik gép felkészül az intergalaktikus harcra,
Mantell egyre magasabbra követi az ufót.
Üldözte, és úgy 6000 méteren megszakadt a kapcsolat.
Itt kezdődik a rejtély.
Mantell százados gépét utoljára a föld felé zuhanva látják.
Egy franklini mezőbe csapódik,
ironikus módon ugyanoda, ahol 25 évvel korábban született.
Az egyik utolsó, aki látta a gépet, Doyle Burnett helyi lakos,
aki csak hétéves volt a gép tragikus becsapódásakor.
Robbanást hallottam, felnéztünk, és láttuk zuhanni a gépet.
A gép egyik szárnya lezuhant egyenesen a szemközti mezőre.
Doyle felesége, Patsy is tanúja volt a becsapódásnak.
- Ebben a házban nőtt fel? - Igen. Itt.
Itt volt, amikor lezuhant a gép?
- Igen. - Hány éves volt?
Négyéves, de jól emlékszem.
- Ezt nem lehet elfelejteni. - Nem bizony.
A zaj, ahogy a teteje becsapódik...
rosszabb, mint a jégeső.
A borzalmas becsapódás órákon belül odavonzza a bámészkodókat,
a sajtó pedig kikotyogja, hogy egy katonai repülő lezuhant
egy ufó üldözése közben.
Megjelent a katonaság?
Igen, eljöttek hozzánk,
felkeltettek az éjszaka közepén. Nagyon hideg volt.
Anyám megkérdezte, mitől zuhant le a repülő,
és azt a sablonválaszt kapta, hogy: "A magasban elfogyott az oxigén."
Sok kísérlet volt Mantell százados lezuhanásának a megmagyarázására,
de a hivatalos jelentésekben semmi nem szerepel ufókról.
Több kérdést vet fel, mint amit megválaszol.
Később megjelent egy jelentés, ami szerint...
- Ez után? - Igen.
Katonai?
Katonai jelentés, igen, hogy talán a Vénuszt üldözte.
Egy másik jelentés szerint talán egy meteorológiai léggömböt.
A vénuszos röhejes. Meteorológiai léggömböket is látott rendszeresen.
Folyton eresztik fel őket a bázisról.
Hajnalban, a gépek indulása előtt.
Mindenki a történtekről beszélt.
Többen úgy gondolták, ufók voltak.
Ez a szóbeszéd járta.
Én elhittem, miután láttam róla a híreket és információkat.
Mindig a meteorológiai léggömbökre fogják,
de én mondom, nem volt ott semmiféle léggömb.
Szinte biztos, hogy repülő csészealj volt.
Nem evilági dolog volt, az biztos.
Miből gondolja, hogy repülő csészealj?
Túl sok a találgatás, hogy meteorológiai léggömb volt,
vagy a Vénuszt látta,
pedig délután háromkor nem is látszik a Vénusz.
- Különleges körülmények voltak. - Így igaz.
Sokkal magasabban kellene lenni, hogy lássa.
Ez rejtély, magyarázatra szorul.
Hihetetlen, hogy még nem látták. Ez az a vitrin.
Szuper.
Nagyon jó ez a kép.
Ez a nagyapjuk gépéből egy darab, ott találták a helyszínen.
Elképesztő.
- Elöntöttek az érzelmek. - Nem csoda.
Még nekem is megható, pedig nem is ismertem őt.
Mantell százados emléke örökké él
a kentuckyi Franklinben,
és most az unokáinak végre lehetősége adódott
leróni kegyeletüket áldozata előtt.
Joe Phillips franklini lakos
felajánlotta, hogy kiviszi őket a becsapódás helyszínére,
ahol nagyapjuk, a valódi amerikai hős
ufóüldözés közben életét vesztette.
- Lényegében itt vagyunk. - Itt?
A becsapódásba beleremegett a föld.
Idegyűltek az emberek bámészkodni.
Szörnyű nap volt.
Kavarognak bennem az érzelmek.
Sokat jelent a tudat, hogy itt vagyunk, a helyszínen.
Nem csak Ericnek és nekem, de az egész családnak is.
A gépe, a P-51-ese ide zuhant, ahol most állunk,
és ez elképesztő.
Kíváncsi lennék, mi járhatott a fejében. Ha magához tért.
Íme Thomas Mantell, aki túlélte a D-napot,
majd évekkel később, békeidőben halt meg,
az amerikai szárazföld felett ufóüldözés közben.
Pedig a kormány azt mondja, ilyen nincs is.
Együtt kell élni ezzel.
Hogy ez történt a családunkkal, a nagyapánkkal.
Bár enyhíthetném a veszteségérzetüket, de erre nincsenek szavak.
Csak nyugodtan.
Nem tudom, hogy birkóznak meg ezzel.
Hogy zárják le magukban, de remélem, sikerül.
Mondjunk imát! Atyám, köszönjük neked ezt a napot.
Tudjuk, hogy Tommy, az anyja és a felesége
már együtt vannak,
hiszünk benne, ez tartja bennünk az erőt.
Szeretünk téged. Jézus nevében, ámen.
A világ talán soha nem tudja meg,
mivel találkozott Thomas Mantell százados tízezer méteren.
A halála talán figyelmeztetés, hogy még hátra van a feketeleves?
És ha igen, Richet érdekli, hogy felkészült-e rá a hadsereg.
Mantell százados halt meg elsőként ufóüldözés közben,
de senkinek nem kellett tüzet nyitnia ufóra
egészen 1957-ig, amikor Milton Torres Jr. őrnagy
túlélte minden idők legnagyobb ufóütközetét,
és egy újabb katonai eltussolás közepébe került.
Rich Roderick Martinnal beszélget,
aki nyomozó a nagy tiszteletben álló Kölcsönös Ufóhálózatnál,
a Mufonnál.
Miután 12 évesen látta, hogy egy ufó üldöz egy vadászrepülőt,
Roderick azt tűzte ki életcélul,
hogy leleplezi a hadsereget zaklató idegeneket.
Roderick ma találkozik Torres őrnagy fiával, Geoffrey-val
a szervezet éves konferenciáján Las Vegasban.
Geoff, köszönöm, hogy eljött.
Több olyan incidenst vizsgáltunk, amiben pilóták
ufókkal kergetőztek vagy léptek interakcióba,
de sajnos közülük páran életüket vesztették.
Az ön apja viszont
túlélte, elmesélte, és ez érdekel minket most.
Kezdjük az elején! Meséljen a karrierjéről,
hogy képbe kerüljünk egy kicsit!
Az apám húsz évig szolgált az amerikai légierőnél,
Vietnámban több mint 300 bevetésen vett részt.
Többször kitüntették,
és a NASA űrprogramjában is dolgozott.
Lenyűgöző.
Az óriások földjén éltem, szent igaz. Ő is óriás volt.
A hidegháború derekán
tetőfokára hágott a megszállás miatti hisztéria,
az azonosítatlan légi járművek első jelére
készenlétbe állt a hadsereg.
1957. május 20-án Milton Torres Jr. vadászpilóta
Angliában állomásozott egy amerikai katonai bázison,
amikor azt a parancsot kapta,
hogy eredjen egy radarral észlelt rejtélyes tárgy nyomába.
Csaknem 1100 km/h-ás sebességgel száguldva
vakmerően üldözőbe veszi az azonosítatlan ellenséget.
Azt mondta, akkora volt a radarjel, mint egy repülőgép-anyahajónál.
Gigantikus.
A furcsa radarjelhez foghatót még soha nem látott Torres.
Üldözte ezt a valamit a radaron.
Az pedig... arra világosan emlékszem,
hogy elképesztő manővereket hajtott végre,
meghazudtolta a fizika törvényeit.
Ezek az ő szavai. Meghazudtolta.
A 24 rakétával felszerelt gépet tüzelésre szólítják fel a toronyból.
Halálra rémült, mert... Az ember elgondolkodik.
Elindíthatja a harmadik világháborút. Vagy mi a fene ez az izé?
Mire tüzel?
- Mégis bátran viselkedett. - Igen.
Habozás nélkül.
De arra gondolt, hogy most kezdődik... a vég.
Torres céloz, felkészül a tüzelésre...
Miután befogja a célt és tüzel, a számítógépé az irányítás.
Ahogy a gép átveszi az irányítást, ez az izé huss...
Két suhanás, és már ott sem volt.
Azt mondta, remegett a térde. Nem értette, mi történt.
A frászt hozta rá, hívta a földi radart,
hogy nem tudja, mi történt,
de az az izé eltűnt a látóteréből.
Apa mondta, hogy idegenek járműve volt...
Nem lehetett más. Csak idegen jármű.
Az incidens után Torres visszatér a bázisra,
ahol azonnal feltartóztatja a felettese.
Az egyik közlegény hozott egy hírszerzőt, egy IBM-es értékesítővel,
öltöny-nyakkendő.
A szokványos fekete ruhás emberek.
Abszolút.
Odament hozzá, és azt mondta:
"Szeret ön repülni, Torres hadnagy?" Mire apa: "Imádok."
Erre ő: "Idefigyeljen!"
"Ha valaha elárulja, mi történt, többé nem repül."
"Lefokozzuk, elvesszük a jogsiját, megy a béka segge alá."
Mire apa: "Igenis."
A pasas: "Többé nem beszél erről. Meg sem történt."
"Ne mondja el a nejének! Senkinek."
- 50 évig. - Igen.
Hogy nem roppant bele ilyen sokáig?
Felemésztette. Elzárta a fejében.
Volt bent egy páncéldoboz, nem lehetett kiszedni belőle.
Milyen volt ezután az apja élete?
Bántotta, hogy az apjának sem mondhatja el.
Mert nagyon közel állt a nagyapámhoz.
Szoros volt a kapcsolatuk.
Az, hogy még neki se mondhatta el...
Belegondolni is rossz.
Magával vitte a sírba, hogy az apjának nem mondhatta el.
Komolyan így gondolom.
Bár Torresnek beszélni tilos az ufóészleléséről,
titokban azért ír róla.
Az elejétől tudta, hogy eltussolják.
És tudta, hogy a titkot talán magával viszi a sírba.
Volt benne annyi előrelátás,
hogy írt egy eskü alatt tett nyilatkozatot. Hogy ne tűnjön el.
Torres beszámolója újra előkerül 2003-ban,
amikor a brit hadügyminisztérium
feloldja több ezer oldalnyi ufóakta titkosítását,
és nyilvánosságra hozza őket.
Felkértek, hogy segítsek
promotálni, hogy nyilvánosságra hozzák
a hadügyminisztérium ufóaktáit.
Így egyféle közvetítőként léphettem fel,
és figyelmeztettem Milton Torrest,
hogy napvilágra kerül a sztori,
aztán együtt intéztük a médiamegjelenéseket.
2009 áprilisában
Pope felkérte Torrest, hogy szólaljon fel egy ufókonferencián
a marylandi Gathersburgben,
ahol végre elmondhatta a sztoriját a világnak.
Nem is szaporítom tovább a szót,
hanem átadom Milton Torres őrnagynak.
Ha van feddhetetlen tanú, hát Milton Torres az.
Kitüntetett hős. A legjobbak legjobbika.
Azóta is meggyőződésem,
hogy idegenek voltak, és nem lehet meggyőzni az ellenkezőjéről.
A saját szememmel láttam, és köszönöm, hogy...
Nem tudta sírás nélkül elmondani a történetét.
Túlságosan elöntötték az érzelmek.
Örültem, hogy elhozhattam neki egyféle lezárást a halála előtt.
Köszönöm szépen, Nick,
hogy segített ezt összehozni.
Mert ha ön nem segít napvilágra hozni,
magával vitte volna a sírba.
Élete végén
végre jött egy kis enyhülés, letette a válláról a súlyt.
Önnek nyilván ez családi ügy,
de azért ne feledjük!
Nem akarom egy üggyé redukálni az apját,
de tagadhatatlan tény,
hogy ez az egyik legnagyobb és leglátványosabb ufóészlelés.
Igen.
Beszélnek Roswellről, más nagy ügyekről, de ez előkelő helyen van.
Mi lehetne nagyobb durranás,
mint hogy le kell lőnie egy ufót?
A Mufon konferencia után
Roderick arra jut, hogy ha a hadsereg tüzelésre utasította Torrest,
biztos tudják, hogy az ufók veszélyt jelentenek.
De miből tudnánk, hogy ufóinvázióról van szó?
Hogy kiderítse, fenyegetik-e a légterünket az ufók,
Rich és Roderick találkozik Melissa Tittl oknyomozó újságíróval
egy központi helyszínen.
A légierő veteránjának lányaként,
aki több mint két évtizede tudósít ufókról,
Melissának sok értékes kontaktja van, például Ted Roe.
Ügyvezető igazgató a NARCAP-nál,
a légiközlekedésnél tapasztalt anomáliák bejelentőközpontjánál.
Együtt átvizsgálják a csaknem húszévi kutatását
a pilóták incidenseiről az azonosítatlan légi jelenségekkel,
ismertebb nevén az UAP-okkal.
Ted Roe, megtiszteltetés, hogy eljött.
Hogy került kapcsolatba a témával?
A légi járművek biztonsági incidenseinek kutatásával?
Úgy kerültem ezzel kapcsolatba, hogy az UAP észlelések
velem is megtörténtek. Jobban meg akartam érteni.
Mesélne az egyik saját élményéről?
A kaliforniai Oakland felett figyeltem meg 1999 januárjában.
Délre tartottunk a 880-ason.
A barátom, Susan vezetett,
mikor ez a valami megállt másfél km-re az Oakland Federal épületnél.
Aztán megugrott, gyorsabban mozgott, mint ahogy pislogtam.
Egy nagyjából 15 m hosszú hengert láttam.
Alatta két nagy fehér fénnyel.
Ahogy továbbmentünk, az is megfordult, a kocsival párhuzamosan,
aztán valamiért nagyon gyorsan besötétedett.
És eltelt három óra.
Lineáris időben kb. egy perc 15 másodpercig mentünk,
de több mint három óra telt el.
Hihetetlen.
Ezután gyökeresen megváltozott az élete?
Abszolút. Nem éreztem jól magam.
Mostanra lényegében ez az élete?
Igen, azóta ez életem munkája. Csak ezzel foglalkozom.
Adatokat gyűjtök.
Több mint 100 évnyi pilótabeszámolóm van az UAP-okról.
Milyen mintázatot figyelt meg
a kutatása során konkrétan?
A pilóták általában négy alap UAP-ról számolnak be.
Fénygömbökről, gömbökről, hengerekről és korongokról.
Egyszerű alakzatok.
Másfélék is vannak, de főként ilyenek.
A most ismert esetek csaknem 50 százalékában fénygömbökről van szó.
Milyen interakció volt a pilóták és a fénygömbök közt?
Egyes beszámolók szerint orsóztak a repülők körül.
Mások arról számoltak be, hogy közeledtek,
majd elhúztak mellettük.
De mintha lenne személyes vonatkozása a jármű mozgásának.
Személyes vonatkozása?
Odamegy hozzájuk, és mellettük marad.
Interaktív kapcsolata van a repülővel.
Nem csak elhalad mellettük, és észlelik.
Miért követik a gépet? Miért akarnak kapcsolatba lépni vele?
Arra tippelek, hogy információt gyűjtenek.
- És mi az üzenete? - Nézd, mire vagyunk képesek!
- Ez ijesztő. - Az.
Kijózanító. Nagyon oda kell rájuk figyelnünk.
Ez nem vicc. Nem fest jól a dolog.
Sok szó esett a katonai incidensekről.
Kereskedelmi pilóták is szoktak beszámolni?
Ott van Mr. Erik Delgado pilóta,
akinek a légi UAP észlelését kivizsgáltam.
Több mint 30 éves tapasztalata van, katonai pálya áll mögötte.
Hajlandó beszámolni róla most nekünk.
- Kezdjük is a videóhívást! - Rendben.
- Halló! - Jó napot, Erik!
Elmesélné, mi történt önnel?
A nevem Erik Delgado. Egy Boeing 767-est vezettem
teherszállítmánnyal az USA déli részén.
A célállomás Memphis volt.
Az első tiszttel az útról beszélgettünk,
amikor a bal vállam fölött elnézve egy óriási fehér fényt láttam.
Hátsó fényt felkapcsolni? Fel van kapcsolva. Jó.
Azért néztem repülőnek, mert felénk forgott.
Féltem, hogy ránk fog zuhanni.
Nagyon megijedtem.
Rátettem a kezem a konzolra, a gázkarra,
már vártam, hogy megszólal a T-Cast,
a gép összeütközés-gátló rendszere, hogy: "Süllyedést megkezdeni!"
Nagyon megrémültem. Majd' kiugrott a szívem.
Olyan, mint egy égitest!
Nézd, pulzál! És nincs a T-Caston.
Kapcsold be a T-Castot, hogy kijelez-e bármit!
A gépet megközelítő tárgyakra figyelmeztető rendszer
semmit nem jelzett sem szóban, sem a kijelzőn vizuálisan.
Ez egy azonosítatlan repülő tárgy. Nagyon para, haver!
Akkor jöttem rá, hogy úristen,
ez egy azonosítatlan repülő tárgy.
Akkor már harminc éve repültem,
de soha nem láttam ilyet.
Ez fenomenális. Nézd meg!
Ott a gépünk, és nincs T-Cast, csak felhők.
Kb. 65 km-re balra.
Nem evilági volt.
Nem versenyezhetünk ilyen sebességgel és manőverezhetőséggel.
És ha fegyverük is van?
Plazmaenergia vagy valami, mert a rakéta elavultnak tűnik.
A fenyegetés komoly.
Bajban vagyunk. Ezek, ha akarják, körbe-körberepülnek minket.
Ha teszem azt, ellenséges invázióra készülnek.
Egy tízes skálán, ahol 10 a legrosszabb, ez 9-es.
És hogy mit keresnek itt? Csak találgathatunk.
Köszönjük a szolgálatát és az idejét.
Köszönjük!
Nincs mit. Örvendtem.
Ha egy ilyen ember áll elő...
Tisztességes, kimondja, mit látott.
Évtizedek óta számolnak be fénygömb UAP-okról.
Hoztam is pár képet.
Ez a második világháború idejéből van,
amikor Foo Fightersnek nevezték az ufókat.
A második világháborúban sok pilóta,
amerikaiak, de britek is,
a gépüket követő fura fénygömbökről számolt be.
Először azt hitték, valami új német vagy japán titkos fegyver,
de nem támadtak, szóval ez nem állta meg a helyét.
A vadászpilóták sorozatos észlelése után
a rejtélyes fénygömböket Foo Fightersnek kezdték nevezni .
A radarkezelő rajongott a régi Smokey Stover képregényért,
amiben azt hajtogatták: "ahol kaja van, ott tűz is". Zagyvaság.
Az egyik észlelésről beszélt,
ledobta a képregényt, és azt mondta:
akkor ezek kajavadászgépek, Foo' Fighterek.
Rájuk ragadt a név.
Vajon egy másik civilizációból jöttek, ami megfigyel minket,
a primitív kis háborúnkat?
Volt valami a második világháborúban, ami felkeltette
a galaxis másik felében élő civilizációk érdeklődését? Talán.
Mondok pár példát.
Hoztam pár fotót az 1947-es, Catalina Island feletti gömbről.
Ez pedig egy állókép Mr. Delgado észleléséről tavalyról.
Nézzék, hogy hasonlítanak!
A két kép 70 év különbséggel készült.
- Lényegében ugyanolyanok. - Igen.
Vajon mit követnek figyelemmel? A fejlődésünket emberként?
A technológiánkat?
Szerintem meg akarnak szállni minket,
az általános gyarmatosítási, terjeszkedési stratégiájuk részeként.
Veszélyt jelentenek?
Szerintem igen. Minden szinten leköröznek minket.
Nem tisztelik a határokat.
Akár kihalási szintű esemény várhat ránk.
Nagyon rosszul is elsülhet.
Ha az idegenek el akarják foglalni a bolygót,
van esélye az emberiségnek,
vagy az invázió a most ismert világ végét jelenti?
A Roe-val és Delgadóval történt találkozó után
Rich úgy gondolja, kritikus ponthoz értünk.
Minden eddiginél sürgetőbbnek érzi,
hogy megtudja, pontosan hogyan támadnának az idegenek.
Hogy többet megtudjon az idegenek haditervéről,
Rich Texasba utazott Kent Johnson alezredeshez.
A többszörösen kitüntetett, nyugalmazott vadászpilóta
segíthet megértetni Rich-csel az idegenek képességeit.
Még egyszer köszönöm, hogy megszólal, tudom, hogy ez nem könnyű
a volt vagy jelenlegi katonáknak, de köszönöm.
Főleg kötelességtudatból teszem,
a Kongresszus friss tájékoztatása nyomán.
Gondoltam, valakinek tudnia kell,
hogy ez nem szokatlan.
Milyen volt az első ufóészlelése?
A Southern Watch hadművelet során
Dél-Irakban repültünk, hogy visszafogjuk az iraki légierőt.
Sokszor van olyan szakasz, ahol a legnagyobb hatósugárra
állítjuk a radart, ekkor is így volt.
Úgy gondoltam, én csak pergetek,
kivetem a horgot, hátha fogok valamit.
Egyszer csak megjelent valami a radaron,
elég magasan volt, röviden láttam csak,
de gyorsan is mozgott.
Aztán hirtelen megállt, és zuhant.
Távolodott tőlem óriási sebességgel.
Milyen gyorsan?
Mondjuk, úgy 32 000 km/órával.
- Viccel? - Nem.
Ez a legjobb becslésem, mert ránéztem a képernyőre,
amikor meglett, és ezt láttam,
aztán nullára megállt, és egyenesen lefele ment.
És a második észlelés, azt elmagyarázná?
VALAHOL SZAÚD-ARÁBIÁBAN
1991 januárjában Kent Johnson alezredes azt hiszi,
rutinkiképzésen van Szaúd-Arábiában az első öbölháborúban.
Az amerikai hadseregnek dolgoztam. Egy OH-58 Kiowa helikopteren voltam.
Ez egy fegyvertelen, kétüléses megfigyelő helikopter.
Hogy el tudja képzelni, hogy nézett ki a terep...
Ilyen sivatagi terep volt.
Elég lapos és sivár.
Az lennék én.
Ott a másik pilóta, aki eljött velem arra a kiküldetésre.
Ez a kép nem sokkal az incidens előtt készült.
Johnson alezredes és másodpilótája
50 méterrel a sivatagi homok felett lebegnek,
amikor figyelmesek lesznek valamire tőlük másfél km-re.
Egy baljós árnyék, focipálya méretű,
közeledik feléjük több mint 1600 km/h-s sebességgel,
aztán eltűnik a sivatagban.
Körülnéztünk, felfele, lefele.
Nem láttam, mi vetette az árnyékot.
De aztán visszatér az árnyék, csak most felbőszülve
egyenesen Johnsonék helikoptere felé tart.
Hirtelen rejtélyes módon megáll, pont előttük.
Amikor megállt, nyilvánvalóan ránk reagált,
mert az útjában álltunk.
- A fékre lépett? - Satufék.
Meghazudtolta az általunk ismert fizikai törvényeket.
Mintha betonfalnak ütközött volna,
vagy gránit hegyoldalnak 30 000 km/h-nál.
Mindent és mindenkit beterítene maga körül.
Mutatok valamit, ami biztos tetszeni fog.
Hogy szemléltessem, mi derült ki az árnyékból:
éles volt a körvonala.
Ha magasan száll a tárgy,
az árnyék elmosódik, de ahogy közeledik a felszínhez,
úgy élesedik a körvonala.
Ebben az esetben nagyon éles volt a körvonala.
Ez arra utal, hogy közel volt a földhöz.
Fenyegetést jelent?
Jó kérdés. Nagyon jó, mert nem tudjuk.
De ha ellenséges a szándékuk,
mennyi esélyünk van reálisan nézve?
- Ön szerint mi volt ez? - Talán egy álcázott ufó.
Mivel nem tudjuk pontosan, mi volt,
mivel működött, ki irányítja, milyen technológiáról van szó,
ha akarja, akár fenyegetést is jelenthet.
Hogy védekezhetnénk olyasmi ellen, amit nem látunk,
és nem tudjuk, hogy működik? És nem tudjuk, mi a szándéka.
- Ez halálra rémiszt. - Igen, engem is.
Ha képesek álcázni magukat, és meghazudtolni a fizika törvényeit,
a hadseregünk védtelen.
De vajon a kormány tudja már ezt,
és tétlenül várjuk az idegenek támadását?
A Johnson alezredessel való találkozás nyomán
Rich ráébred, hogy az idegenek támadóereje
túlszárnyalja jelenlegi technológiáinkat.
Ha a támadás mellett döntenek, esélyünk sincs.
Nemcsak a hadsereggel tudnak elbánni, de az egész bolygóval is.
Vajon tud-e a kormány e végzetes lehetőségről?
És ha igen, miért titkolják?
Jeremy McGowan, a légierő nyugalmazott törzsőrmestere
talán tudja a választ.
Ő találta fel a világ első polgári UAP nyomkövetőjét,
az OSIRIS-t.
Jelenleg maga próbálja felfedni azt,
amit a hadsereg titkol előlünk.
Rich Roderick Martint odahívta a szülővárosába, Las Vegasba.
- Menő járgány, haver! - Kösz!
Tiszta őrült tudósos!
Komolyan, tiszta Szellemirtók-járgány.
Igen, hasonlították már párszor az ECTO-1-hez.
Ez a valós változata, csak ezzel nem szellemekre vadászo k,
hanem potenciális UAP-okra.
Jeremy beutazta Észak-Amerikát az OSIRIS-szel,
amit felszerelt speciális radarral,
egy, az ufók mágneses mezejét érzékelő magnetométerrel,
és egy gyorsulásmérővel, hogy megtalálja az égi mozgásokat.
A jármű célja az igazság felfedése,
amit az amerikai kormánytól nem fogunk megkapni.
Úgy 12 évig szolgáltam a légierőnél.
Szokványos volt, hogy előzetes figyelmeztetés nélkül
szóltak, hogy indulunk bevetésre, mert mobilis egység voltunk.
1995 márciusában McGowan törzsőrmestert
titkos műveletben vetik be a Közel-Keleten.
VALAHOL A JORDÁNIAI SIVATAGBAN
A sivatag közepére szállítottak.
Nem volt ott más, csak egy sátor és egy óriási faláda.
Ekkor mit gondolt?
Nem tudtam, mit gondoljak.
De irtó furcsa volt. Részt vettem a Sivatagi Viharban.
Ott láttam harcokat,
de ilyesmihez nem voltam hozzászokva.
De nem szabad kérdezősködni.
Követni kell a parancsot.
Szoktak eligazítást tartani, mielőtt ilyen helyzetbe kerülnek?
Semmi nem volt. Se papírozás, se semmi.
Csak hogy ne menjek a közelébe,
és mást se engedjek oda. Ha megközelítik, lőjem le őket.
Komoly parancs.
A puskámhoz adtak 240 töltényt,
és volt nálam még 18 gránát is.
- Mennyi ideig volt ott? - Három nap, három éjszakát.
- Éjjel-nappal? - Igen.
Senki nem felügyelt, nem járkáltak ott katonatisztek,
senki nem volt ott.
Felmásztam a ládára, ráültem, ráfeküdtem.
Egy este, míg a rejtélyes ládát őrizte,
felejthetetlen élményben volt része, ami megváltoztatta az életét.
Az ég kristáytiszta volt.
Felnézve a teljes Tejútrendszer látható volt.
Ültem, néztem a csillagokat az éjjellátómmal.
Hátradőlve néztem felfele,
és megláttam egy ragyogó fénypontot közeledni hátulról,
aztán felettem felhúzott az égre,
derékszögben elfordult balra, aztán elhúzott 9 óra felé.
Két másodperc alatt.
És nem ívben kanyarodott ám.
Nem is lassított. Aztán újrakezdte.
Újra meg újra végigment rajta.
- Mit hisz? - Nem tudom, mit higgyek.
Olyasmit láttam, ami tudomásom szerint meghazudtolja
a repülésfizika törvényeit.
Nem lehetett hullócsillag?
A hullócsillag nem fordul jobbra.
- Nem. - Legalábbis derékszögben.
Repülő nem lehetett, mert ez repüléstilalmi övezet.
El volt zárva a légi forgalom elől.
És úgy érezte, ezt jelentenie kell?
Nem tudtam. Senkinek nem szólhattam.
Jeremyt évekig furdalta kíváncsiság, mi volt a ládában.
Vajon a rejtélyes ufóészlelés a jordániai sivatagban
összefüggésben állt a láda tartalmával?
2019-ben Jeremy végre választ kap,
ami ismét kormányzati eltussolásra utal.
Találtam egy SEAL Team 4-es embert.
Mesélt nekem a ládáról,
ő a címzetti oldalon állt.
A láda tartalma atomfegyver volt,
amit a szovjetektől loptak
a hidegháború végi összeomlásban.
Konkrétan egy SS-24, amibe tíz robbanófej fér.
Azt mondta, nyolc a helyén volt. Kilenc évvel ezelőtt
a bőrrák egy különleges, ritka fajtáját diagnosztizálták nálam,
amit egyedül a sugárzásnak kitettség okoz.
A rákdiagnózis óta Jeremy már nem bízik a kormányban.
A hadseregben még úgy sem.
A mai napig kíváncsi, mit titkolnak még.
A történelem során számtalanszor dokumentálták,
hogy a kormány eltitkolja az égi veszélyt.
Egy nemrégiben kiszivárgott felvétel, amelyen egy ufó zaklatja a hadsereget
megnehezíti a ködösítést.
Azonosítatlan víz alatti tárgy, azaz USO
a hivatalos neve azoknak az anomáliáknak,
amelyek az óceánokban jelennek meg.
Atommeghajtású tengeralattjáróink és repülőgép-anyahajóink vannak.
Ahol víz van, ott idegen tűzerő is lehet.
Ha valaki ismeri a víz alatt rejtőző veszélyeket,
az a haditengerészet nyugalmazott törzszászlósa, Carson Shoemake.
atom-tengeralattjárókon szolgált, pl. a USS Tennessee-n
és a USS Pennsylvanián, és most találkozik Rich-csel,
hogy segítsen kidolgozni egy elméletet az idegenek tervére.
Carson, nyomozásunk során
sok olyan esetet találtunk, hogy északon és a világ más részein
interkontinentális ballisztikus rakétasilók álltak le,
amikor épp ufók voltak a közelben.
1966-ban Minotban
egyszerre tíz rakétát hatástalanítottak.
Hogyan lehetséges ez?
Nem tudok róla, hogy bárki,
akár országok kormányai erre képesek lennének.
Ha másik ország tette, az felér egy hadüzenettel.
Amikor UAP-ok jönnek az USA felé,
miért nem lőjük le őket?
Katonai szemszögből nem tanácsos
ujjat húzni olyasvalamivel, amiről nem is tudjuk, mi.
Nem ismerjük a képességeiket.
Ha logikusan nézzük,
képesek az intergalaktikus utazásra.
Mégis mivel lőnénk le őket?
Elég nárcisztikus dolog azt hinni, hogy egyedül mi
vagyunk képesek a gondolkodásra, kutatásra, fejlődésre,
a felgyorsult technológiára.
Még azt sem tudjuk, hogy a világegyetem mekkora.
Olyan tengeralattjárókon szolgált,
amik alkalmasak voltak nukleáris töltet szállítására?
Igen.
Látott bármi rendkívülit?
Igen, én is láttam nagy sebességű anomáliákat.
- A víz alatt? - Igen.
A szonárnak van egy lekerekített kijelzője,
és onnan tudni, hogy gyorsan halad el valami,
hogy átsuhan a képernyő egyik oldaláról a másikra.
Adna viszonyítási alapot az óriási sebességre?
Meghaladta a rendszerünk képességeit.
- Gyorsabb a rendszernél. - Értem.
Ebből kiderült, hogy van ott valami,
amit nem szoktunk látni.
Ne feledjük, mindenki arról beszél, hogy nézzünk fel.
Az ufókról. Senki nem mondja, hogy nézzünk a víz alá.
Ha én intergalaktikus utazóként bujkálnék, biztos a vízben tenném.
Még fel se térképeztük az egész óceánt.
Egyes területeken még nem bizonyosodtunk meg
a fenék kontúrjáról.
Én azt hittem, már fel van térképezve.
Nincs.
- Sok hangot hallanak. - Igen.
Vigyen le a víz alá, mutassa meg, milyenek a hangok a szonáron!
Van pár hang a telefonomon.
Nem mindent mutathatok meg, van pár,
amit tikosítottak.
Ez például... egy bálna.
Hangosabb, mint hittem.
Aztán itt van egy másik,
ez egy hajó propellerje.
- Az hallatszik. - Egyértelmű.
És itt van egy, amit nem azonosítottak be.
A kanadai hadsereg találta,
és USO-nak titulálták.
Hasonlít bármire, amit már hallott?
- Nem, semmire. - Elgondolkodik ilyenkor?
Igen, kíváncsivá tett.
Egyértelműen szeretnék többet tudni róla.
Mindig jó aggódni.
Begyűjteni minden elérhető adatot,
elemezni bármit, amivel találkozik a sereg.
Hogy többet megtudjon az USO-król és képességeikről,
Rich olyasvalakihez küldi Melissa Tittlt,
aki találkozott eggyel, amikor a haditengerészetnél szolgált.
2010-ben John Baughman pilótatanonc
a USS Carl Vinson atom-repülőgépanyahajón szolgált,
úton Haitibe humanitárius küldetésen.
Nem is sejti,
hogy ezt a bevetést soha nem felejti el.
SAN PEDRO, KALIFORNIA
Meséljen arról a napról!
Eseménytelen napunk volt.
Nyugodt volt a fedélzet.
Szünetet tartottam, a hajó jobb oldalán álltam.
Észrevettem magam alatt egy tárgyat,
tic-tac-ra hasonlított.
Nem egy ismerős tengeralattjáró? Valami teljesen más?
Nem volt rajta túl sok minden, ami alapján megkülönböztethető
egy sima tengeralattjárótól.
Általában ott a torony, ami kiáll a vízből.
Ebben a konkrét esetben ez homogénnek tűnt.
- Megmutatná, hogy nézett ki? - Persze.
Kb. 6 méter hosszú volt, és balról jobbra haladt.
És közben a mozgás irányában
az eleje behorpadt, eltűnt.
A tic-tac alakú USO a szeme előtt válik patkó alakúvá.
Másodpercek alatt elsuhan, és eltűnik az óceán mélyén.
Kicsit pánikba esett? Hogy érezte magát?
Hát, megpróbáltam elfelejteni a látottakat.
A fura találkozás nem megy ki Baughman fejéből,
mert úgy véli, hogy az ellenségeink, evilágiak vagy sem,
olyasvalamik, amikkel magunkat veszélyeztetve nem törődünk.
És ha nem erről a bolygóról származott,
és megvizsgálta az anyahajót,
az nem lenne egy kicsit gyanús?
Ha rossz szándékkal tennék?
Szerintem úgy kéne rá tekinteni,
ahogy a külföldi ellenségeinkre.
Nyilván ha idejöttek egy másik bolygóról,
sokkal fejlettebbek nálunk. A cél viszont ugyanaz.
Hogy védjük meg magunkat ilyesmitől?
Vajon küszöbön áll az emberi faj teljes megsemmisítése?
Vagy megakadályozhatjuk?
Nem sokkal ezelőttig a földönkívüli szuperintelligencia
nem lehetett komoly tudományos kutatás tárgya.
Bár a kormány elhallgattatta és nevetség tárgyává tette,
aki nyíltan beszélt az ufókról,
ez nem zavarta a híres elméleti fizikust, Michio Kakut,
aki szerint talán az ufók jelentik a legnagyobb veszélyt az emberiségre.
A modern Einsteinnek is titulált
Kaku professzort a világ egyik legokosabb emberének tartják.
Találkozik Melissával ebben a sürgős ügyben,
hogy elmondja legsokkolóbb tudományos eredményeit.
Fordulóponthoz értünk, mert eddig
a bizonyítás terhe a hívőkön volt:
bizonyítsák be, hogy földönkívüliek voltak a tárgyak. Ez megfordult.
Most itt a füstölgő puskacső.
A szóbeszéd helyett már vannak
katonai videók, radarjelek,
infravörös szenzorjelentések, amiket a fizikusok képenként elemezhetnek.
Így rögtön más minden.
Az észlelések egy része túl van azon,
amit jelenleg megértünk a fizikában.
Ha ideérnek a csillagokból,
több ezer évvel fejlettebbek nálunk.
Olyasmivel lehet dolgunk, ami új fizikai törvényszerűségeket mutat.
Először is, tudjuk, hogy Mach 3 és Mach 20 közt tudnak haladni.
A hangsebesség 3-20-szorosával.
Tudnak cikázni, a Föld gravitációjának többszázszorosánál.
Ez meghazudtolja a fizika legtöbb törvényét.
És a víz alá is le tudnak menni.
Ráébredtünk, olyan technológiával van dolgunk,
ami feszegeti a fizika ma ismert határait.
Említette az USO-kat, a víz alá is lemerülő járműveket.
Erről mit gondol?
Mi van a vízben, amire szükségük lehet?
Először is hidrogén mint üzemanyag.
Más szóval feltankolnak.
Csillaghajók hajtására alkalmas óceánnyi üzemanyag.
Ez is lehet az oka, hogy rejtőzködnek?
Tehetik, amit akarnak,
pl. karbantartást végeznek anélkül, hogy zaklatná őket
netán az amerikai hadsereg.
Az óceán ideális hely lenne számukra.
Voltak olyan sztorik, ahol szóba jött az álcázás,
hogy az ufók, USO-k képesek álcázni magukat.
Minden Star Trek rajongó tudja, hogy a csillaghajók
álcázzák magukat, láthatatlanná válnak.
Az idegenek biztos kifejlesztették már ezt a technológiát.
De mit keresnek itt? Mit akarnak?
Ott van a "Világok harca" film. Utáltak minket a marslakók? Nem.
Mit akartak? A bolygónkat.
Ennyi, szimplán útban vagyunk.
Kaku professzor kijózanító üzenete figyelmeztetés az emberiségnek,
hogy van ok félni az ufóktól és USO-któl.
És hogy fel kell készülnünk a napra, amikor lecsapnak.
A "Függetlenség napja" című filmben mit akartak?
Mindent,
minden morzsányi energiát és erőforrást.
Sáskák voltak. Jön a sáskajárás,
és mindent elvisznek, amit csak látnak.
Ha sor kerül rá, hogy szembe kell szállnunk velük,
a legrosszabb esetben fegyverbeli, létszámbeli túlerejük van,
és lábjegyzetté válunk a Tejútrendszer történetében.
Ha potenciális ellenség van az égen,
a miénket jóval túlszárnyaló technológiával,
mégis hogy ne félnénk?
És ha hirtelen
az idegek harca valódi háborúvá eszkalálódik?
Ha nem viselik a szívükön a sorsunkat, bajban vagyunk.
Láttuk, miket műveltek.
Ha nem törődünk vele, magunkat sodorjuk veszélybe.
Az ufójelenség mindannyiunkra hatással van.
Csak azt remélem, hogy felkészültek leszünk.
A következő lépés nem a "békével jöttünk".
Ez háborúnak tűnik.
Magyar szöveg: Lippai-Nagy Dóra Iyuno