Mystiska observationer på himlen
Downloaded from YTS.MX
väcker frågor om landets säkerhet.
Piloter såg nåt som trotsar
Official YIFY movies site: YTS.MX
gränserna för känd flygteknik.
Länge har den amerikanska regeringen ignorerat rapporter
om oidentifierade flygande föremål som trakasserar militären.
Att ljuga för allmänheten är en del av vad vi gör. Ni betalar oss för det.
Slutligen klargör ett banbrytande avslöjande från Pentagon en sak:
Ufon är verkliga.
Marinkåren har erkänt att videor som sägs
visa ufon som flyger genom luften är verkliga.
De vet fortfarande inte vad det är för föremål
och tjänstemännen spekulerar inte.
För första gången nånsin bryter personer inom militären sin tystnad.
Jag nämnde aldrig min händelse under nästan 40 år.
Chockerande avslöjanden.
Ett oidentifierat flygande objekt hade satt våra missiler ur spel.
Och skräckinjagande möten.
Det är inget som ord ens kan beskriva.
Det är som ett klot. Titta! Det pulserar!
Men är vi beredda...
Ett enda ufo skulle ha förmågan att utplåna flygvapnet.
på världarnas krig.
Det värsta scenariot är att vi blir måltavla för total utrotning.
I juni 2021 släppte Pentagon en officiell rapport
med uppgifter om 144 ufo-observationer gjorda av den amerikanska militären.
Underrättelsetjänsten hävdar att detta är allt de vet om ufon,
men kritikerna köper det inte, däribland Rich Emberlin, som har insyn i regeringen
Med 30 års erfarenhet av brottsbekämpning
och som har arbetat med CIA, FBI och Secret Service
tror han att vi befinner oss mitt i en enorm militär mörkläggning.
Utomjordingar är ett hot och vår existens är i fara.
Nu är Rich på uppdrag för att avslöja regeringens största hemlighet.
Varför förföljer utomjordingar militären? Och är planeten i fara?
I dag träffar Rich Mario Woods, som är pensionerad från flygvapnet.
Han vet vad militären döljer.
Herregud. Jag kan inte tro att jag är på den här vägen.
För första gången på över 40 år återvände Mario till Ellsworth Air Force Base,
platsen för hans skräckinjagande möte med utomjordingar
som bevisar att ufon är ett hot mot oss alla.
Otroligt att se den här platsen. Det finns nästan en känsla av
försiktighet antar jag?
Eller samtidigt en spänning av att vara på samma vägar
som man var på för alla dessa år sen, när allt det här hände.
-Det måste vara konstigt. -Ja.
Det där är anläggningen, det är November One.
Att det fortfarande är här. Fortfarande samma stängsel, jag kan inte tro det.
Det var 43 år sen. Mitt hjärta slår ungefär tusen slag per minut nu.
Rich, jag blir mållös av anläggningen, hur den ser ut i dag.
-Att den fortfarande finns här? -Ja, att den finns kvar.
Under kalla kriget var Ellsworth Air Force Base i South Dakota
hemvist för 150 kärnvapenmissiler
redo att avfyras på bara ett ögonblick.
År 1977 övervakade Mario Woods säkerheten vid en av kontrollanläggningarna,
som heter November 1, den dag som förändrade hans liv för alltid.
Jag stod ungefär här. Och rakt öster om oss,
i ungefär 30 graders vinkel, ser jag objektet flera kilometer bort.
Det var extremt ljust,
ljusare än nåt annat på himlen, och det flimrade.
Jag satt bara där och tittade.
Det var så konstigt.
Men om man ser sig omkring, så finns det inget här ute.
Det ljusaste på marken vore anläggningen.
För skojs skull blinkade jag med anläggningens lampor mot det,
gick tillbaka ut hit och tittade, rökte en cigarett.
Jag började gå tillbaka in, vände mig om och då var det borta.
Plötsligt var det bara borta.
Jag såg inte att det slocknade.
Men det var inte slutet på Marios möte.
Strax efter midnatt får anläggningen ett larm om hög hotnivå.
Ett intrång har skett på November 5,
en missilsilo 15 minuter från anläggningen.
Mario och hans partner, sergeant Michael Johnson, får order att undersöka saken.
När de närmar sig November 5, platsen för säkerhetsintrånget,
är de inte förberedda på vad som väntar dem.
Det var länge sen sist, Rich.
Hjärtat är på väg ut ur bröstet nu.
-Det var här det hände. -Precis här.
Över missilsilon svävar ett gigantiskt, glödande ljusklot,
cirka 30 meter hög och ett par hundra meter i diameter.
Man kände värmen härifrån.
Jag säger det för att man kände det
nästan genom vindrutan.
-Strålning? -Ja.
Det ger mig kalla kårar att se det och känna det.
Oj, det påverkar verkligen hjärtat.
Det är normalt.
Det här är...
Det här är en ritning...
Hit tog vi fordonet.
Det här är stängslet runt anläggningen.
Mario minns tydligt sin förlamande konfrontation
med det olycksbådande glödande klotet.
Men de fruktansvärda händelser som följde förblev begravda under många år.
Tills en hypnotisör hjälpte honom att ta fram dolda minnen.
22 JANUARI 2016
När du ligger där helt avslappnad börjar tankarna vandra.
De går tillbaka till den tid då du var i militären.
Innan nåt händer sitter du i patrullfordonet.
-Och vad hände sen? -Jag var rädd för att lämna fordonet.
Jag borde bara ha gått ut, men jag kunde inte. Jag är rädd.
Du är trygg nu, Mario. Vi tittar bara på en film.
Okej? Ta ett djupt andetag och pausa filmen.
Atmosfären hade dammsugits undan från oss.
Är det svårt att andas?
Ja, det fanns inget syre. Ingen luft.
Och jag drog mig upp på lastbilen
och blinkade med ficklampan mot saken.
Ingen särskild sekvens,
inte annorlunda än vid kontrollanläggningen,
där de var först.
Nästan omedelbart upphörde trycket.
Hade du kommunicerat med dem?
Som om jag bett om...
Lättnad.
Att se och interagera med ufot över silon för kärnvapenmissiler
var chockerande nog, men det fanns mer att vänta för
Mario och hans partner, sergeant Michael Johnson,
ett paralyserande möte med flera utomjordiska varelser.
Hur många var de?
-Fyra. -Okej.
Och en lång bakom dem.
Hur lång var den långa?
Två meter, kanske. Han är annorlunda.
-Kan du beskriva honom? -Ja.
Han hade ett långt huvud.
Ett väldigt långt huvud.
När han tittade på mig såg han rakt igenom mig.
De små killarna störde mig inte som han gjorde.
Vi satt här.
Jag minns bara viskningar. Det var allt jag hörde.
Vad finns omkring dig?
Jag är i nåt slags rum, nån form av inspektionsområde.
De granskar och sen frågar jag: Var är Michael?
De sa åt mig att inte oroa mig.
Jag ser den stora, långa jäveln och han tittar på mig.
Jag gillar inte den här killen.
Han har en uniform på sig med veck, som en högre officer eller så.
Den här långa killen är verkligen ingen bra person.
Det nyper till på vänster sida.
Som om nån har tagit tag i mig. Snabbt. Det är inte snällt.
Och sen blev allt bara svart från och med då.
Innan jag visste ordet av var jag åtta-tio km ditåt
vid Newell Lake, en reservoar för hela det här området.
Militären lokaliserade Mario Woods och sergeant Michael Johnson
och såg till att de undersöktes av medicinsk personal.
Efter undersökningen
blev de tillsagda att aldrig berätta om upplevelsen för nån. Aldrig nånsin.
Jag kan känna lukten av luften.
Det är inget som ord ens kan beskriva.
Ens sinnen är bara... Man kan inte ens...
få grepp om det.
-Vad det nu är. -Du tittar upp hela tiden.
Det måste man.
Kändes det hotfullt?
Mentalt och visuellt
var det så överväldigande att man inte visste om man skulle vara rädd,
göra på sig, skjuta mot det.
Varenda en av de sakerna var inte rätt.
Det var inte rätt att göra.
-Du har inga fler alternativ. -Ja.
Vad de än hade i åtanke, så gjorde de det. Och de kommer att fortsätta att göra det.
Och de har alltid gjort det. Och de är inte klara än.
Mario Woods livsförändrande möte har hemsökt honom i över 40 år.
Men militärens försök att begrava sanningen är ännu mer skrämmande.
Varför tystade regeringen plötsligt vittnen?
Försökte de dölja utomjordingarnas intresse för våra militärbaser?
Den klassiska mörkläggningen antyder att vi kan vara i större fara än vi vet.
Din berättelse om ditt möte med ufon är otrolig.
Jag kan inte föreställa mig.
Om du tyckte att det var illa och skrämmande
vill jag att du pratar med kapten David Schindele.
Från Minot Air Force Base i North Dakota.
-Kan du sammanföra oss? -Det kan jag.
Han har en skrämmande historia.
Liksom Mario Woods tystades även kapten David Schindele av militären
när en av världens största mardrömmar blev verklighet.
Mitt namn är David D. Schindele, pensionerad kapten från flygvapnet.
1966 var jag inblandad i en händelse
under tjänstgöring på Minot Air Force Base i North Dakota.
1966 hade kapten Schindele det monumentala ansvaret
att avfyra kärnvapenmissiler inifrån en topphemlig kontrollanläggning.
I dag har han fått tillgång till en nästan identisk anläggning
på Minuteman Missile-museet i South Dakota.
Han visar Rich hur han utförde det farligaste jobbet på jorden
och vad som hände när ett ufo tog kontrol över en hel arsenal av kärnvapen.
-Vi ska ner 18 meter. -18 meter.
-Varför?
-Varför det är så djupt? -Ja.
Om vi blir atombombade
behöva de gräva ut oss ur marken.
Ju djupare, desto bättre.
Uppfattat!
Otroligt.
Det var här jag tillbringade tre år av mitt liv.
Fantastiskt.
-Är det här ditt kontor? -Ja, Rich.
Här sitter befälhavaren.
När de får ett meddelande
från det primära varningssystemet att avfyra sina missiler
låser de upp det här låsta skåpet.
De bestämmer vilka missiler de ska avfyra.
Vi har tio brytare här. En för var och en av de tio missilerna.
På höjden av det kalla kriget riktas dessa kärnvapenmissiler mot Ryssland.
Ett enda misstag här nere kan utlösa tredje världskriget.
Man är en ung man i 20-årsåldern med ansvar för missiler
som kan förstöra delar av eller hela världen.
Det stämmer. Vi hade ett enormt ansvar och vi kände det.
Men inget kunde ha förberett kapten Schindele på vad som sker
under en skräckfylld natt som börjar oskyldigt nog
en kall septembermorgon.
Berätta om dagen.
Du vaknar, äter frukost och tittar på nyheterna på Minot.
Vad ser du?
Jag hörde nyhetsuppläsaren säga nåt om
att invånare i Mohall i North Dakota såg konstiga ljus under natten.
De trodde att det var ett ufo. Ljusen hade synts väster om staden.
När jag hörde det tänkte jag:
"Herregud, jag har tjänstgöring på November Flight väster om Minot."
När kapten Schindele kommer till kontrollanläggningen
sprids nyheten om ufot snabbt.
Flygsäkerhetschefen kom fram till mig och sa:
"Hörde du vad som hände i natt?"
Chefen berättar för kapten Schindele att ett mystiskt skivformat ufo,
cirka 30 meter i diameter,
invaderade himlen över den västra delen av kontrollanläggningen.
Jag hörde i deras röster och såg i deras ansikten
att det var en mycket skrämmande upplevelse för dem.
De ville inte gå ut och närma sig det. Det var så skrämmande.
Under en kort stund gick ufot på tomgång utan att låta sig avskräckas,
tills den plötsligt försvann ut på den öppna prärien.
Men vad som hände sen kommer för alltid att plåga kapten Schindele.
Detta är alltså konsolen som befälhavaren sitter vid
och övervakar sina missiler.
De gröna lamporna här indikerar att missilerna är redo att avfyras.
Det vi såg var att inga gröna lampor lyste.
Alla var släckta, men flera kontrollampor var tända,
gula och röda lampor.
Varje tänd lampa betydde nåt illa?
Ja. Särskilt utan ett grönt ljus, då kan de inte avfyras.
Bara några ögonblick tidigare var alla ti kärnvapenmissiler redo att avfyras,
men plötsligt har nåt desarmerat dem.
Då är inte bara USA,
utan hela världen sårbar för fientliga angrepp.
Ett allvarligt problem
eftersom vi aldrig hade sett nåt liknande tidigare.
Det rådde ingen tvekan om att ett oidentifierat flygande föremål
tog missilerna ur beredskap.
Den omtumlande händelsen får kapten Schindele att undra
om USA står inför ett existentiellt hot från en ny fiende.
Om de kan göra det, vad kan de hota oss med?
Om de kunde ta våra kärnvapenmissiler ur beredskap
har jag ofta undrat över vad mer de kan göra.
Kan de verkligen ta bort våra kärnstridsspetsar?
Vad är fascinationen?
Försöker de förbereda slagfältet, mjuka upp det?
Det är en bra fråga.
Militären har länge haft problem med att dessa saker trakasserar dem.
Min befälhavare och jag fick höra så fort vi kom ovan jord
nästa morgon att vi aldrig skulle säga ett ord om händelsen igen.
Vi fick faktiskt höra: "Så vitt ni vet hände det aldrig.
Prata aldrig om det här igen med nån annan eller ens med varandra."
Femtiofem år. Så länge har kapten Schindele bevarat sin hemlighet,
en hemlighet som gnager inom honom fram till 2013
när han hjältemodigt träder fram
inför sex tidigare kongressledamöter på National Press Club.
Jag var inblandad i en händelse på Minot Air Force Base i South Dakota.
Jag fick aldrig tala om den igen
och fick höra att så vitt jag visste hade det aldrig hänt.
På grund av detta står jag inför er i dag med en smula bävan,
eller snarare mycket bävan,
eftersom jag aldrig tidigare har visat mitt ansikte i denna fråga.
-Var det tufft att prata? -Det var väldigt tufft.
Jag var känslosam då också, precis som jag tror att jag är nu.
Jag kan förstå hur det kan påverka dig i så många år
när man visste att nåt hade hänt, men inte kunde berätta för nån.
Inte ens för min dåvarande fru, eftersom jag hade personlig integritet,
men den personliga integriteten lutar nu mot sanningen.
-Jag måste säga sanningen nu. -Du följde order förut.
-Nu följer du sanningen. -Ja.
Men vad är sanningen? Och varför döljer militären den?
Det är precis vad Rich är ute efter att ta reda på.
Efter mötet med kapten David Schindele
är Rich Emberlin övertygad om att ufon har makten att starta krig när som helst.
I själva verket hände det nästan när amerikanska styrkor öppnade eld
mot en flotta av ufon i slaget om Los Angeles.
Under de hektiska veckorna efter den dödliga attacken mot Pearl Harbor
fruktade många amerikaner att en japansk invasion
av det kontinentala USA var nära förestående.
Men enligt Nick Pope,
tidigare ufo-utredare för det brittiska försvarsministeriet
var det inte den enda fienden som USA hade att frukta.
Krigsnerverna var på helspänn. Alla var på helspänn.
Mycket panik och hysteri.
Den 25 februari 1942 blir mardrömmen verklighet
när en militär radar upptäcker ett fientligt flygplan
193 kilometer väster om Los Angeles.
Detta märkliga föremål dök upp.
Kustförsvaret öppnade eld.
Medan Los Angeles drabbas av panik inträffar ett obligatoriskt strömavbrott
medan militären avfyrar över 1 400 skott mot natthimlen.
Under slaget om Los Angeles
var det som en Hollywoodfilm. Det var kaos överallt.
Nästa morgon vaknar Los Angeles-borna
och förväntar sig en japansk invasionsstyrka ute till havs.
Men till deras förvåning är det precis tvärtom.
Inga japanska flygplan eller vapen hittades.
Det fanns inga bevis för att det hade varit en japansk attack,
men detta märkliga föremål hade setts.
Många tror att det mystiska föremålet som orsakade panik i hela staden
i själva verket var ett ufo, men militäre förnekar bestämt såna anklagelser.
Om japanerna attackerade oss,
hur fick de japanska Zero-flygplan att stanna mitt i luften?
Med ett starkt ljus och 1 400 skott som aldrig träffade nåt av dem?
Sen bara stack de.
Än i dag är det som hände i slaget om Los Angeles
fortfarande ett mysterium.
Slaget om Los Angeles
är en av många historiska händelser som militären har avfärdat.
Vad var det de försökte dölja?
Regeringens reaktioner på dessa ufo-händelser är traditionella.
Förneka. Tona ner. Avfärda.
Jag tror att skälet till att CIA eller andra underrättelsetjänster
skulle mörka det här är ur en militär synvinkel.
Ni kan inte skydda oss, det vet ni.
I andra världskrigets kölvatten
insåg militären plötsligt att vi stod inför en ny motståndare.
När fler ufo-berättelser dök upp fortsatte regeringens mörkläggning.
Den mest beryktade ägde rum 1947
när ett ufo kraschlandade nära Roswell i New Mexico.
"FLYGANDE TEFAT" HITTAT
Roswell är bokstavligen nollpunkten
för det moderna ufo-fenomenet.
Flottan har inget tefatsformat flygplan eller missil i nåt av dessa program.
Flygvapnet har officiellt erkänt att flygande tefat existerar.
För 47 år sen kraschade nåt i öknen utanför Roswell i New Mexico.
Och i 47 år ljög Pentagon om det.
Detta var händelsen då nåt kraschade.
Det här var dagen då vi gick bortom ljus på himlen
och mötte verkligheten av nåt fysiskt.
Den amerikanska militären erkände det.
Det förbluffande pressmeddelandet blir till rubriker över hela världen.
Men bara 24 timmar senare har regeringen kommit på andra tankar.
Nästa dag ändrade de sin historia och sa att det var en väderballong.
Istället för en flygande skiva vidhåller nu regeringen
att det oidentifierade flygande objektet var en väderballong.
På en mycket högre nivå sa nån uppenbarligen:
"Man kan inte säga flygande skiva. Ni måste komma på en täckmantel."
Enligt min mening fick USA:s president reda på det
nästa dag och sa: "Bort med det." Och så blev det.
USA:s militära och statliga förnekande av Roswellkraschen
har förbryllat allmänheten i nästan 80 år.
Folk säger att man inte kan bevara en så stor hemlighet.
Jo, det kan man!
Historien visar oss gång på gång att stora hemligheter kan bevaras.
Vad är det egentligen som regeringen mörkar?
Nån som vet svaret är Agent X,
en före detta CIA-agent, som har gått med på att tala med Rich,
förutsatt att hans identitet hemlighålls.
Tänk att han ska prata med mig.
Det är en stor risk för honom att prata om saker som ufon.
TIDIGARE CIA-AGENT
När jag först arbetade på högkvarteret hade ingen skrivbord.
Man satt där det passade bäst.
Förr i tiden, på 40- och 50-talet och slutligen 60-talet,
staplades saker i kartonger och skrivbordslådor.
Det var fullt av saker. Ingen hade en aning om vad det var.
När byrån gick in i den moderna eran fick vi bås. Vissa saker
las i praktiska, kraftiga pappkartonger.
Alla dessa kartonger hamnade på en plats i biblioteket
som kallas "Historisk samling av underrättelser".
Jag var där en dag. Det fanns en metallhylla med många lådor.
Jag stod bara där och jag såg en där det stod
Roswell och jag tänkte: "Wow, skojar ni?"
Jag öppnade och såg vad som fanns inuti.
Jag kan inte och kommer inte att berätta för dig
vad jag specifikt såg i den.
Det fanns material, papper och andra föremål.
Jag garanterar till 100 procent att Roswell hände.
Det fanns en farkost, absolut kadaver.
Utöver det har jag ingen aning om vart allt tog vägen. Ingen vet var det är.
Om ett ufo kraschlandade i Roswell och utomjordiska kadaver återfanns,
varför tystades det ned av regeringen?
Rich undrar om militären kände till vad utomjordingarna planerade.
Efter att ha hört sanningen om Roswell från Agent X
lämnas Rich med en kvarstående fråga.
Vad gjorde ufot där?
Kanske kraschlandade utomjordingarna innan de nådde sin slutdestination.
Var de kanske på väg till White Sands Missile Range?
Världens största militära anläggning
och testplatsen för den första atombomben.
Närheten till White Sands, en testplats för hemliga vapen.
Att den ligger precis vid Roswell
är inte heller en slump.
För att fastställa varför utomjordingarna kan ha spanat in White Sands
blickar Rich tillbaka till 1940-talet.
När USA:s regering godkände ett topphemligt testprogram för kärnvapen
med kodnamnet Manhattanprojektet.
Dess mål var att utveckla världens första atombomb.
Den 16 juli 1945
gav deras ansträngningar till slut resultat.
Efter tre års forskning exploderade den första kärnvapendetonationen nånsin,
känd som Trinitytestet, i New Mexicos öken.
Fick testet på nåt sätt uppmärksamhet från utomjordingar i yttre rymden?
Var det då de fick kännedom om våra kärnvapen?
Är det därför de har ögonen på vår militär?
Konsekvenserna av Trinitytestet var enorma.
Effekterna kändes 16 mil bort. Fönster krossades 19 mil bort.
Trinitytestet frigjorde en sprängkraft på 21 kiloton,
motsvarande 10 000 ton TNT
och skapade en bländande ljusblixt,
med ett gigantiskt svampmoln som var drygt 11 500 meter högt.
Sätt dig in i tankarna hos en utomjordisk krigsplanerare
som tittar på jorden och de ser Trinitytestet.
Det är då de måste komma på en ny plan
för det är då de inser att de står inför en kärnvapenmakt.
Jorden har nu kärnvapen och med missilteknik
kanske de har förmågan att få ut de här i rymden.
Den 9 juli 1962.
Att detonera ett kärnvapen i yttre rymden blev verklighet
när ett test kallat Starfish Prime genomfördes från Johnston Island,
145 mil sydväst om Hawaii.
Starfish Prime var en häpnadsväckande händelse.
Jag menar, det här var en detonation 40 mil ut i rymden.
Plötsligt är vi här.
Vi detonerar inte bara atombomber på marken, utan i rymden.
Det är som om vi har skruvat upp saker och ting.
Det är då alla utomjordingar som tittar på jorden säger:
"Det här är en planet som måste iakttas noga."
Hundra gånger kraftfullare än Trinitytestet
var Starfish Prime det största kärnvapen som nånsin detonerat i yttre rymden.
Det orsakade en elektromagnetisk puls som slog ut gatubelysningen
och ledde till radiostörningar.
Det får oss att undra: Vad syntes i de andra dimensionerna?
Det är som att ringa i middagsklockan:
"Här är vi! Kom och ta oss!"
Kärnvapenexplosioner kan ha lockat utomjordingar till vår planet,
men vad var deras plan när de väl kom?
Var det då ufon började övervaka vår militär?
Rich åker till Franklin i Kentucky för att ta reda på det.
För de flesta framstår Franklin som en typisk sydstatsstad,
men bakom fasaden döljer sig ett mörkt mysterium.
År 1948 var det här den 25-årige stridspiloten,
kapten Thomas Mantell,
skapade rubriker över hela världen efter att han dog när han jagade ett ufo
i skyn över Franklin i Kentucky.
I över 70 år har hans tragiska flygolycka
fått samhället att kräva svar,
inklusive Mantells barnbarn Eric och Terry Mantell.
-Hej! -Hur är läget?
-Rich Emberlin. -Eric Mantell.
-Terry Mantell. -En ära att få träffa er.
7 JANUARI 1948
De kan hjälpa Rich att förstå hur långt militären är beredd att gå
för att fortsätta dölja sanningen om ufon för allmänheten.
Några av medaljerna är helt fantastiska.
-För en kille som var... 25? -25.
Han hade redan två Presidential Unit Citations.
Det här är en stor utmärkelse, Distinguished Flying Cross.
För nån som är 25 år, som redan har allt det där...
Han var äkta och på väg nånstans. En kompetent pilot. En hjälte.
Det stärker bara vem han var som pilot, som person.
Han hade två barn och en fru som han älskade.
Han riskerade ändå sitt liv, vad som än hände.
Den 7 januari 1948 får kontrolltornet vid Godman Army Airfield
i Fort Knox i Kentucky en rapport om
ett oidentifierat flygande föremål som svävar över basen.
En massa samtal från hela Kentucky
strömmade in till polisen.
"Vi ser nåt, det är enormt. Det är metalliskt. Vad är det?"
Kontrolltornet meddelar omedelbart Kentucky Air National Guard.
Kapten Thomas Mantell, som leder en flygning med fyra P-51-plan,
skickas för att undersöka.
Inom några minuter närmar sig Mantell och hans män det mystiska objektet.
Han rapporterade att det var glänsande, metalliskt, enormt.
Han såg observationsfönster.
Men sen ger Mantell en häpnadsväckande order
till en av piloterna i hans formation: Återvänd till basen och beväpna ditt plan
med "hot guns", den militära termen som betyder förbered för eldgivning.
Det är riktigt intressant tycker jag.
Det är den rykande pistolen. De visste vad som pågick.
De visste att det var allvar, annars ger man inte order om "hot guns".
Anledningen är att han känner sig hotad.
Han är erfaren, han ber inte om det om han inte behöver det.
Medan det andra planet förbereder för intergalaktisk strid
flyger Mantell högre och högre i jakten på ufot.
Vid 6 000 meters höjd förlorade de kontakten.
Det är där mysteriet börjar.
Kapten Mantells plan sågs senast när det störtar mot marken
och kraschlandar på ett fält i Franklin i Kentucky,
samma stad där han, ironiskt nog, föddes bara 25 år tidigare.
En av de sista som såg planet, var invånaren Doyle Burnette,
som bara var sju år gammal när planet tragiskt föll från himlen.
Vi hörde en explosion och tittade upp. Vi såg ett plan falla ner.
En vinge flög av planet och över fältet från oss.
Doyles fru Patsy bevittnade också kraschen.
-Är det här huset du växte upp i? -Ja, jag växte upp här.
Du var här när planet störtade?
-Ja. -Hur gammal var du?
Jag var fyra år, men jag minns det väl.
-Man kan nog inte glömma det. -Nej.
Ljudet när det träffade taket, det var bara...
Värre än en hagelstorm.
Inom några timmar lockade den hemska kraschen åskådare från hela området,
medan pressen publicerade nyheten om att ett militärplan störtat
under jakten på ett ufo.
Dök militären upp?
Ja, de kom till vårt hus.
De väckte oss mitt i natten. Det var en väldigt kall natt.
Min mamma frågade militärerna vad som gjorde att planet kraschade.
Deras standardsvar var: "Han flög för högt och fick slut på syre."
Många försök att förklara
vad som fick planet att krascha har gjorts,
men inga officiella rapporter nämner nåt om ett ufo.
Det skapar fler frågor än svar.
En rapport kom ut efteråt och sa att...
-Efter den här? -Ja.
Från militären?
En militär rapport, ja. Att han kanske jagade Venus.
Sen kom en annan rapport som sa att han kanske jagade en väderballong.
Det där med Venus är löjligt. Han ser väderballonger hela tiden också.
Baser släpper upp dem hela tiden.
De gör det innan flygplanen lyfter.
Alla pratade om vad som hände.
Flera trodde att det var ett ufo.
Det var det ryktet som gick.
Jag trodde det efter att ha sett alla nyheter och all information om det.
De säger alltid att det är en väderballong eller så,
men det var ingen väderballong, det kan jag säga dig.
Jag är säker på att det var ett flygande tefat.
Det var inget från den här världen, det är jag säker på.
Varför tror du det?
Det finns för många spekulationer om varför och en väderballong
och om att se Venus.
Men man skulle aldrig se Venus klockan tre på eftermiddagen.
-Särskilda omständigheter. -Ja.
Man behöver vara högre än piloten för att se det.
Mysteriet måste förklaras.
Tänk att ni inte har sett det här förut, men det här är montern.
Det är toppen.
Jag älskar den där bilden.
Det här är en del av er farfars plan som de hittade på olycksplatsen.
Det här är fantastiskt.
-Det här är väldigt känslosamt för mig. -Det måste det vara.
Det är känslosamt för mig och jag kände inte mannen.
Medan kapten Mantell för alltid är odödli
i Franklins historia
har hans barnbarn äntligen möjlighet
att hedra hans stora uppoffring.
Franklin-invånaren Joe Phillips
tar med Eric och Terry till olycksplatsen
där deras farfar, en sann amerikansk hjälte,
förlorade sitt liv i jakten på ett ufo.
-Vi är i princip precis framför den. -Precis här?
Men när det slog ner skakade marken.
Folk kom hit för att se nåt sånt.
En fruktansvärd dag.
Det är så många känslor i mina tankar nu.
Att veta att vi står precis här, det betyder mycket.
Inte bara för Eric och mig, utan för hela vår familj.
Hans plan, hans P-51, låg precis där vi står nu.
Otroligt.
Jag undrar bara vad han tänkte? Du vet, om han...
Thomas Mantell tjänstgjorde under D-dagen och överlever det.
Han dör flera år senare i fredstid,
över det kontinentala USA på jakt efter ett ufo.
Och regeringen säger: "Det finns inget sånt."
Ändå måste man leva med det.
Man måste hantera det faktum att detta hände ens familj, ens farfar.
Jag önskar jag kunde lindra din förlust, men det finns inga ord.
Ta den tid du behöver.
Jag vet inte hur folk hanterar det.
Hur de får sitt avslut, men jag hoppas att de får det.
Låt oss be en bön. Käre Gud, tack för denna dag.
Vi vet att Tommy och hans mor och hans fru
är tillsammans just nu.
Det är den tro vi har och den bär oss vidare.
Och vi älskar dig. I Jesu namn ber vi. Amen.
Världen kanske aldrig får veta vad kapten Thomas Mantell
mötte 11 000 meter upp i luften.
Kan hans död ha varit en varning om att det värsta inte har inträffat än?
Om så är fallet vill Rich veta om militären är beredd att slå tillbaka?
Även om kapten Mantell var den första piloten att dö när han jagade ett ufo
har ingen beordrats att skjuta mot ett
förrän 1957 då major Milton Torres Jr
överlevde tidernas största ufo-konfrontation
och blev huvudpersonen i ännu en militär mörkläggning.
Rich tar in Roderick Martin,
utredare för det mycket respekterade Mutual UFO Network,
känt som Mufon.
Efter att vid tolv års ålder ha sett ett ufo jaga ett stridsflygplan
har Roderick gjort det till sin livslånga strävan att avslöja
varför utomjordingar förföljer vår militär.
I dag har Roderick ordnat ett möte med major Torres son, Geoffrey,
vid organisationens årliga konferens i Las Vegas.
Tack för att du träffar oss i dag.
Vi har undersökt flera olika incidenter med piloter
som jagar eller har kontakt med ufon,
men tyvärr förlorade några av dem sina liv.
I din fars fall
så överlevde han och kunde berätta. Det är så fascinerande.
Vi tar det från början. Kan du ta oss tillbaka till hans karriär
så att vi kan få en förståelse?
Min far tjänstgjorde i 20 år i USA:s flygvapen.
Han hade över 300 stridsuppdrag i Vietnam.
Han fick många utmärkelser.
Han arbetade även för NASA:s rymdprogram.
Imponerande.
Jag levde bland de stora. Han var en av dem.
Under kalla kriget
ökade hysterin kring fiendens invasioner
och alla indikationer på en oidentifierad luftfarkost
sätter militären i högsta beredskap.
Den 20 maj 1957 är den amerikanske stridspiloten major Milton Torres Jr
stationerad vid en amerikansk militärbas i England
när han plötsligt får order om att leta efter ett mystiskt föremål
som upptäckts på markradar.
Med en hastighet på 1 100 km i timmen
följer Torres orädd den oidentifierade fienden.
Radarsignaturen var lika stor som ett hangarfartyg till havs.
Den var enorm.
Den märkliga pricken på Torres radarskärm liknar inget han nånsin har sett.
Han jagade den på en radar.
En sak jag minns är
att den gjorde otroliga manövrar som borde trotsa fysiken.
Det var hans ord. De trotsade fysiken.
Med en arsenal på 24 missiler beordrar markkontrollen Torres att anfalla.
Det skrämde honom eftersom... Man tänker
att man startar tredje världskriget! Eller vad är det här?
Vad skjuter jag på?
-Ja, men han behöll ändå modet. -Ja.
Rakt in i det och...
Men han tror att det här är början på slutet.
Torres låser sitt mål och förbereder sig för att skjuta.
När man låser och skjuter tar datorn över.
När datorn tar över gör den här saken så här.
Två svep på radarn, sen var den borta.
Han säger att hans knän skakade. "Vad i helvete var det?"
Han var helt skrämd och han ropar på markradar.
Han säger: "Jag vet inte vad som hände,
men den här saken bara försvann ur mitt sikte."
När pappa säger att det var en utomjordisk farkost
kan det inte ha varit nåt annat. Det var en utomjordisk farkost.
Efter incidenten återvänder Torres till basen
där han omedelbart stoppas av sin överordnade.
En av militärerna tog med sig en NSA-kille iförd
svart kostym och slips.
Den berömda mannen i svart.
Absolut.
Killen kom in och han sa i princip:
"Tycker du om att flyga?" Pappa sa: "Jag älskar att flyga."
Han sa: "Lyssna nu."
"Om du nånsin avslöjar vad som har hänt, flyger du aldrig igen.
Du blir av med din grad, ditt flygcertifikat. Du blir ingenting."
Pappa säger: "Ja."
Han säger, "Du ska inte prata om det igen. Det här har inte hänt.
Berätta inte för nån."
-Femtio år. -Ja.
Hur kunde han hålla ihop det hela utan att gå sönder?
Han låste in det i sitt huvud.
Han hade låst in det och man kunde inte få det ur honom.
Och hur var livet efter det för din far?
Det svåraste var att inte berätta för sin far.
Eftersom pappa stod min farfar nära.
De var nära.
Att han inte ens berättade för sin far...
Det förvirrar sinnet och...
Att han aldrig kunde berätta för sin pappa
tog han med sig i graven.
Trots att Torres är förbjuden att tala om sin UFO-upplevelse
hindrar det honom inte från att skriva om det i hemlighet.
Han visste att det var en mörkläggning.
Han visste att det kunde dö med honom.
Han var förutseende nog att säga: "Vet ni vad?
Vi ordnar ett intyg." Så att det inte försvinner.
Torres berättelse dyker upp igen 2003 efter att brittiska försvarsministeriet
tar bort hemligstämpeln på tusentals sidor av ufo-dokument
och gör dem offentliga.
Jag hade blivit ombedd att hjälpa till med
främjandet av borttagningen av hemligstämpeln
och offentliggörandet av ministeriets ufo-filer.
Det jag kunde göra var att agera som en sorts mellanhand
och förvarna Milton Torres
att det skulle komma ut
och sen medieträna honom lite.
I april 2009
bjöd Nick Pope in major Torres att tala vid en ufo-konferens
i Gathersburg i Maryland
där han äntligen kunde dela sin historia med världen.
Utan vidare
vill jag nu lämna över till major Milton Torres.
Om du vill ha ett oantastligt vittne, så var Milton Torres just det.
En dekorerad hjälte. Han var verkligen den bästa av de bästa.
Jag har varit övertygad sen dess
att det var en utomjording och ingen kan övertala mig om annat.
Jag såg det själv och jag tackar dig för din...
Han kunde inte berätta den här historien utan att bryta ihop.
Bara känslan av den var för mycket för honom.
Jag var glad att jag kunde ge honom ett avslut innan han dog.
Tack så mycket, Nick,
för att ha bidragit till detta.
Om du inte var där för att få ut det här
hade han dött med det.
I slutet av sitt liv
fick han äntligen lite lättnad och han var inte längre tyngd av det.
För dig är det här en djupt personlig familjeangelägenhet,
men låt oss inte glömma...
Jag vill inte reducera din far till att bara vara ett fall,
men det går inte att bortse från
att det är en av de största och mest spektakulära ufo-händelserna nånsin.
Japp.
Folk pratar om Roswell och annat, men det här är likvärdigt.
Vad kan vara mer betydelsefullt
än att få order att skjuta ner ett ufo?
Efter Mufon-konferensen
drar Roderick slutsatsen att om militären beordrat Torres att öppna eld
måste de ha känt till att ufon är ett hot.
Hur ska vi veta om det är en utomjordisk invasion?
För att ta reda på om ufon hotar vårt luftrum
träffar Rich och Roderick den undersökand journalisten Melissa Tittl
på en central plats.
Med en veteran från flygvapnet till far
och med över två decenniers erfarenhet av rapportering om ufon
har Melissa en mängd kontakter, inklusive Ted Roe.
Verkställande direktör för NARCAP,
National Aviation Reporting Center on Anamalous Phenomenon.
Tillsammans kommer de att granska hans nästan 20 år långa forskning
av pilotrelaterade incidenter med oidentifierade flygfenomen,
mer allmänt kända som UAP:er.
Ted Roe, vi är så hedrade att ha dig här i dag.
Hur blev du involverad i det här?
Forskning om säkerhetsincidenter med flygplan.
Jag blev involverad i forskningen på grund av UAP-erfarenheter
som hände mig. Och jag ville förstå det bättre.
Kan du berätta om en av dina särskilda erfarenheter?
Det rörde sig om en observation över Oakland i Kalifornien i januari 1999.
Vi färdades söderut på 880.
Min vän Susan körde.
Efter en kilometer stannade den intill Oakland Federal Buildings.
Då hoppade den och rörde sig snabbare än jag kunde blinka.
Det jag såg var en cylinder. Ungefär 13 meter lång.
Med två stora vita lampor under.
När vi körde svängde den och for parallellt med bilen.
Sen blev det väldigt mörkt, väldigt snabbt.
Och ungefär tre timmar gick.
Vi körde i en minut och 15 sekunder linjär tid,
men tre timmar passerade.
Det är ju otroligt.
Förändrades ditt liv efteråt?
Absolut. Jag mådde väldigt dåligt.
Det har blivit ditt liv nu?
Det har varit mitt livsverk sen dess. Det enda jag gör.
Vi har samlat data.
Jag har över 100 år av pilotrapporter av oidentifierade luftfenomen.
Vilka mönster la du märke till
i dina undersökningar?
Piloter rapporterar vanligtvis fyra varianter av UAP:er.
De rapporterar ljusbollar, klot, cylindrar och skivor.
Vanliga geometriska former. De här är de primära.
Ljusbollar utgjorde nästan 50 procent
som vi är medvetna om.
Vilka är interaktionerna med piloterna och ljusbollarna?
Vi har hört talas om hur de kommer och far runt flygplanen.
Andra typer av observationer är att de kommer mot en
på avstånd och passerar.
Men det verkar finnas en personlig aspekt på flygplanets tempo.
Personlig aspekt?
Den kommer upp och stannar kvar.
En interaktiv kvalitet mellan den och flygplanet.
Jämfört med nåt som bara far förbi.
Varför försöker de interagera med planen?
De samlar information.
-Vad är budskapet? -Se vad vi kan göra.
-Det är lite läskigt. -Ja.
Vi borde fästa stor uppmärksamhet på det.
Det är inget skämt. Det ser inte bra ut.
Vi har pratat om militära incidenter.
Men träder kommersiella piloter fram?
Vi har faktiskt Erik Delgado som var pilot
som hade ett UAP-möte i luften, som jag undersökte.
Han har 30 år i cockpit och en militär karriär bakom sig.
Han är villig att träda fram och prata om det här.
-Ett videosamtal? -Det gör vi.
-Hej. -Hej, Erik.
Kan du berätta för oss vad som hände?
Jag är Erik Delgado. Jag är kapten på en Boeing 767
för ett fraktföretag i södra USA.
Vår destination var Memphis.
Andrepiloten och jag pratade om resan.
Jag såg över min vänstra axel och ser ett massivt vitt ljus.
Tänder du stjärtlanternan? Det är på. Okej.
Därför trodde jag att det var ett flygplan.
Herregud, han sänker sig mot oss.
Det skrämde mig verkligen.
Jag fick händerna på styrspakarna
och väntade på TCAS, systemet för att undvika
kollisioner i våra plan,
skulle skrika: "Gå ner nu."
Jag var riktigt rädd. Och mitt hjärta rusar.
Det är som ett klot.
Det pulserar och han finns inte på TCAS!
Vrid upp TCAS, se om du ser nåt på skärmen.
Systemet som varnar för trafik runt eller i närheten av oss
varnade vare sig muntligt eller visuellt.
Det är ett oidentifierat flygande föremål Det är sjukt.
Det var då jag insåg det.
Ett oidentifierat flygande föremål.
Jag har flugit i nästan 30 år och jag har aldrig sett nåt liknande.
Det är fenomenalt. Titta på det.
Där är vårt flygplan. Ingen TCAS, bara väder.
Ungefär 65 km från vår vänstra vinge.
Det var inte av denna värld.
Vi kan inte konkurrera med den farten och styrförmågan.
Tänk om det hade nån typ av vapen på?
Plasmaenergi av nåt slag, en missil skulle verka så föråldrad.
Jag menar, hotet är verkligt.
Vi är i trubbel. De kan springa i cirklar runt oss.
Om vi skulle associera dem
med ett fientligt övertagande eller en kupp
på en skala där ett är sämst och tio värst vore det en nia
Vad de gör här? Er gissning är lika bra som min.
Vi uppskattar din tjänstgöring.
-Tack för din tjänstgöring. -Trevligt att träffa er.
När nån som Erik kliver fram...
Han tänker berätta vad han såg.
Berättelser om UAP-ljusklot går flera decennier tillbaka.
Jag tog med mig fotografier.
Ett fotografi från andra världskriget
när de kallade dem foo fighters .
Under andra världskriget, rapporterade ett antal piloter
i amerikanska och brittiska armén
om märkliga ljusklot som följde deras flygplan.
Först trodde de att det var nåt nytt tyskt eller japanskt hemligt vapen,
men de verkade inte attackera, så den teorin höll inte riktigt.
Efter flera observationer från militära piloter
blev de mystiska ljuskloten snart kända som foo fighters .
En radartekniker var ett fan av den den gamla tecknade serien Smokey Stover
och slagordet var: "Where there's foo there's fire ". Det var nonsens.
Han talade om en observation
och han nämnde den tecknade serien
och sa: Jag antar att det är foo fighters.
Och namnet fastnade.
Var det fingeravtrycken från en annan civilisation som iakttog oss,
som tittar på vår primitiva konflikt?
Var det nåt med andra världskriget som väckte uppmärksamhet
från andra civilisationer i vår lilla del av galaxen? Kanske det.
Jag ska er ett par exempel.
Jag tog med fotografier av ett ljusklot över Catalina Island, tagna 1947.
Det här är en stillbild från mr Delgados möte förra året.
Se hur lika de är.
De här två bilderna togs med över 70 års mellanrum.
-Och de ser nästan likadana ut. -Ja.
Vad tror du att de övervakar? Våra framsteg som människor?
Vår teknik?
De är här för att ockupera
som en del av sitt övergripande mönster
av kolonisering eller expansion.
Är de ett hot?
Jag skulle tro det. De överträffar oss på alla plan.
De respekterar inte gränser.
Vi kan till och med riskera att utrotas.
Det kan gå mycket illa.
Om utomjordingar beslutar att starta krig och ta över planeten,
har mänskligheten en chans att klara sig
eller innebär en invasion slutet för världen som vi känner till den?
Efter mötet med Ted Roe och Erik Delgado
anser Rich att vi befinner oss vid en kritisk punkt.
Det är mer angeläget än nånsin
att fastställa hur utomjordingar kan utföra en attack.
För att undersöka utomjordingarnas krigsplan
har Rich rest till Texas för att träffa överstelöjtnant Kent Johnson.
En högt dekorerad pensionerad pilot i flygvapnet
som kanske kan hjälpa Rich att förstå utomjordingarnas kapacitet.
Tack än en gång. Det är inte lätt för tidigare militärer
eller nuvarande att träda fram, men jag uppskattar det.
Det är mer en känsla av förpliktelse
på grund av den senaste rapporten från kongressen.
Jag tänkte att nån måste få veta
att det här inte är ovanligt och faktiskt händer.
Vilken var din första erfarenhet av ufon?
Jag flög Southern Watch-uppdrag över
södra Irak för att hålla nere den irakiska flygstyrkan.
Ibland finns det långa sträckor där man utvidgar sin radar
så långt man kan komma och jag höjde den till maxhöjden.
Jag slantade bara,
kastade ut en krok och se om jag kan fånga nåt.
En gång såg jag en liten prick på min radar.
Jag kunde bara snabbt se att den var ganska hög,
men den rörde sig ganska snabbt också.
Men sen stannade den ögonblickligen och föll rakt ner.
Den flög bara iväg från mig i en mycket hög hastighet.
Hur hög?
Över 32 000 km i timmen.
-Skämtar du med mig? -Nej.
Det är min bästa uppskattning för jag tittade på skärmen
när jag fick såg den och det är vad jag såg.
Men sen stannade den och åkte rakt ner.
Och den andra sirenen, kan du förklara den för mig?
NÅNSTANS I SAUDIARABIEN
I januari 1991 är överstelöjtnant Kent Johnson på vad han tror är
ett rutinuppdrag i Saudiarabien under första Gulfkriget.
Jag arbetade för den amerikanska armén. Jag sitter i en OH-58 Kiowa-helikopter.
Det är en obeväpnad spaningshelikopter med två platser.
För en bättre uppfattning av hur miljön såg ut.
Det är den typen av ökenmiljö.
Det är ganska platt och formlöst.
Det där är jag.
Där är den andra piloten som var med under det uppdraget.
Den här bilden togs i stort sett strax innan incidenten inträffade.
Överstelöjtnant Johnson och hans andrepilot svävar över ökensanden
när nåt plötsligt på över 1 600 meters avstånd kräver deras uppmärksamhet.
En olycksbådande skugga, lika stor som en fotbollsplan,
flög mot dem i över 1 600 km i timmen
och försvinner ut i öknen.
Vi letade runt, tittade upp och ner.
Jag kunde inte se vad som kastade skuggan.
Men sen återvänder skuggan, men den här gången så det förslår,
när den åker rakt mot överstelöjtnant Johnsons helikopter.
Plötsligt stannar skuggan på ett mystiskt sätt rakt framför dem.
När den stannade reagerade den på oss
eftersom vi kom i dess flygbana.
-Och den bromsar? -Stannar helt.
Den saken bröt mot fysikens lagar som vi förstår dem.
Det skulle vara som att springa in i en betongvägg
eller en bergssida av granit i 32 000 km i timmen.
Det skulle krossa allt och alla.
Låt mig visa nåt som du nog kommer att uppskatta.
För att bättre beskriva skuggan vi såg,
den skarpa kanten,
är om du föreställer dig nåt som flyger på hög höjd.
Skuggan blir mycket suddig, men när den kommer närmare ytan
blir skuggan skarpare, mer väldefinierad.
I detta speciella fall var det väldefinierat.
Alltså är den väldigt nära marken.
Är det ett hot?
Det är en bra fråga. En mycket bra fråga eftersom vi inte vet.
Om de har fientligt uppsåt,
vilken chans har vi, realistiskt sett?
-Vad tror du att det var? -Det kan ha varit ett kamouflerat ufo.
Saken är den att eftersom vi inte vet exakt vad det är,
vad den drivs av, vem som styr, vilken teknik som är inblandad
kan den utgöra ett hot om den så vill.
För hur försvarar man sig mot nåt man inte kan se
och inte vet hur det fungerar. Och vi vet inte vad de har för avsikter.
-Det skrämmer skiten ur mig. -Ja. Mig också!
Om ufon kan dölja sig och trotsa fysikens lagar
är vår militär försvarslös.
Men är det nåt som regeringen redan vet?
Är vi bara sittande mål för när utomjordingar beslutar att attackera?
Efter ett möte med överstelöjtnant Kent Johnson
inser Rich att utomjordingarnas offensiva förmåga
överträffar all vår nuvarande teknik.
Om utomjordingar bestämmer sig för att attackera har vi inte en chans.
De kan inte bara slå ut militären, utan även hela planeten.
Är detta ödesdigra resultat nåt som regeringen redan känner till?
Om så är fallet, varför försöker de dölja det?
Nån som kanske vet svaret är pensionerade sergeanten Jeremy McGowan.
Som uppfinnare av världens första medborgarägda UAP-spårare,
döpt till OSIRIS.
är han för närvarande på en egen jakt för att hitta svar
som militären inte berättar för oss.
Rich har skickat Roderick Martin för att träffa honom i hans hemstad Las Vegas.
-Det här är ett coolt fordon. -Jag uppskattar det.
Som en galen vetenskapsman. Det här är som Ghostbusters för mig.
Bilen har jämförts med ECTO-1 några gånger.
Den verkliga versionen. Istället för att jaga spöken och troll
letar jag efter potentiella UAP:er.
Jeremy har rest genom Nordamerika med OSIRIS
som är utrustad med specialiserad radar, en magnetometer för att upptäcka
eventuella magnetfält som avges av ufon
och en accelerometer för att identifiera rörelser i himlen.
Syftet med detta fordon är helt enkelt att avslöja sanningen
som vi nog aldrig får från den amerikanska regeringen.
Jag tjänstgjorde i flygvapnet i tolv år.
Vi fick order att packa och sätta oss på ett plan
Som en bas med hög rörlighet blev vi utplacerade utan förvarning.
I mars 1995 utplaceras sergeant McGowan i Mellanöstern
för en hemlig operation.
NÅNSTANS I DEN JORDANSKA ÖKNEN
Jag blev transporterad ut i öknen.
Det enda som fanns där var ett tält och en stor jättelik trälåda.
Vad tänker du nu?
Jag visste inte vad jag skulle tro.
Det här var helt enkelt märkligt. Jag hade deltagit i Desert Storm.
Jag hade sett strider.
Det här var inte alls som jag hade vant mig vid.
Man ska inte ställa frågor, bara göra som man blir tillsagd.
Är det vanlig praxis att du informeras innan du går in
i en sån situation?
Vi hade ingenting. Det fanns inget pappersarbete, ingenting.
Jag fick inte komma nära lådan
och ingen annan heller. Om de kommer nära, skjut dem!
Det var en allvarlig order.
Jag var beväpnad med 240 patroner till mitt gevär.
Jag hade 18 högexplosiva granater med mig också.
-Hur länge pågick det? -Tre dagar och nätter.
-Dygnet runt? -Ja.
Ingen övervakning, inga militärer som gick omkring.
Det var ingen där, så...
Jag klättrade upp på den, jag satt på den och la mig på den.
En kväll när han vaktade den mystiska lådan
upplever Jeremy nåt livsförändrande som han aldrig glömmer.
Det är en kristallklar himmel.
Man kan titta upp och se hela Vintergatan passera framför en.
Jag satt bara där och tittade på stjärnorna med mina mörkerglasögon.
När jag lutade mig tillbaka och tittade upp
såg jag den här starka ljuspunkten som kom från min bakre position.
Den sköt rakt upp direkt över mig,
svängde 90 grader åt vänster och sköt iväg åt höger från mig.
På mindre än två sekunder.
När den gjorde svängen fanns det ingen kurva i svängen.
Den saktade inte ner. Sen började den upprepa det.
Och så fortsatte det om och om och om igen.
-Vad tänker du nu? -Jag vet inte.
Jag såg just nåt som trotsar min förståelse
för flygfysikens lagar.
Kan det ha varit ett stjärnfall?
Stjärnfall gör inga högersvängar.
-Okej -Inte i rät vinkel.
Det var inget flygplan, vi är i en flygförbudszon.
Det var en död zon för flygtrafik.
Nu när du såg det här måste det rapporteras?
Jag kunde inte berätta. Inte för nån.
I flera år undrar Jeremy vad som fanns i lådan.
Var den mystiska ufo-observationen i den jordanska öknen
på nåt sätt kopplad till dess innehåll?
2019 får Jeremy äntligen ett svar
som också pekar på en statlig mörkläggning.
Det slutade med att jag avslöjade en kille som var knuten till Seal Team 4.
Han berättade detaljer om lådan,
att han skulle ta emot den lådan.
Och att innehållet i lådan var faktiskt ett återfunnet kärnvapen
som hade stulits från det sovjetiska imperiet
i slutet av kalla kriget.
För att vara specifik var det en SS-24, som kan rymma tio stridsspetsar.
Han uppgav att åtta av dem var på plats. För ungefär nio år sen
diagnostiserades jag med en mycket specifik och sällsynt form av hudcancer
som endast orsakas av exponering för strålning.
Sen Jeremy fick sin cancerdiagnos litar han inte längre på regeringen.
I synnerhet inte militären.
Än i dag undrar han vad mer de döljer?
Regeringens försök att mörklägga hotet i våra luftrum
har dokumenterats genom historien.
Nyläckta bilder avslöjar en ny utomjordis farkost som förföljer militären.
Det gör det svårare att dölja sanningen.
Oidentifierade undervattensföremål eller uson
är det officiella namnet på dessa märkliga avvikelser
som lurar djupt nere i våra hav.
Med våra atomdrivna ubåtar och hangarfartyg till havs,
där det finns vatten kan det finnas utomjordisk eldkraft.
Om nån känner till dödliga hot under vattnet
är det Carson Shoemake, pensionerad överbefälhavare i USA:s flotta.
Han har tjänstgjort på atomubåtar som USS Tennessee
och USS Pennsylvania. Han har gått med på att träffa Rich
för att hjälpa honom att anta vad utomjordingarna kan tänkas planera.
Carson, under vår undersökning
hittade vi många tillfällen där ICBM-anläggningar uppe i norr
och i andra delar av världen har stängts ned helt och hållet.
Det fanns ufon i området vid den tiden.
Så i december 1966, uppe i Minot,
oskadliggjordes tio ICBM-missiler på samma gång.
Hur är det möjligt?
Jag känner inte till
att nån regering på nationell nivå ens är kapabel till det.
Vore det en annan nation är det en krigshandling.
När vi ser saker som UAP:er som kommer över USA,
varför skjuter vi inte ner dem?
Ur en militär synvinkel
vill man inte bråka med nåt man inte vet vad det är.
Vad de är förmögna till.
Om vi tittar på det ur en logisk synvinkel
är de förmögna till intergalaktiska resor.
Vad exakt ska man skjuta ner dem med?
Det är en narcissistisk galaktisk syn att tro att vi är de enda
förmögna till intelligent tänkande, forskning, utveckling
och accelererad teknik.
Vi vet inte ens hur stort det faktiska universum är.
Tjänstgjorde du på ubåtar som var kärnvapenkapabla plattformar?
Ja.
Har det nånsin hänt nåt utöver det vanliga?
Ja, jag har sett några höghastighets- avvikelser själv.
-Under vatten? -Under vatten.
När man tittar på sonar har vi de här vattenfallsdiagrammen.
På så sätt vet man att skälet till att den saken kunde passera så snabbt förbi en
är att den piskade från ena sidan av skärmen till den andra.
Vad är en otroligt hög hastighet?
Den matchade inte ens kapaciteten hos vårt system.
-Snabbare än vårt system. -Ja.
Det sa mig att det finns nåt där ute
som vi normalt inte skulle se.
Du måste komma ihåg att alla pratar om att titta uppåt.
Ufon... Ingen pratar om att titta ner i vattnet.
Vore jag en intergalaktisk resenär som försökte gömma mig
skulle jag nog välja vattnet.
Vi har inte ens kartlagt hela havet.
Det finns stora delar av havet som vi inte ens har verifierat,
bottenkonturen.
Jag har trott att de var kartlagda.
Näpp.
-Har ni hört ljud hela tiden? -Ja.
Ta med mig under vattnet och låt mig höra hur ljud låter på en sonar.
Jag har några på min telefon.
Jag kan inte dela alla eftersom vissa
ska kontrolleras och hemligstämplas.
Som det här är... Det är en val.
Det var högre än väntat.
Och sen har vi ett till
som faktiskt är ett fartygs propellerljud.
-Det märks. -Det är rätt uppenbart.
Här är ett som faktiskt inte identifierades specifikt.
Det var Kanadas militär som avslöjade det.
De kallade det ett uso.
Låter det som nåt du har hört?
-Nej, det matchar inte. -Vad tänker du när du hör det?
Det gör mig nyfiken.
Jag skulle definitivt vilja få mer information om det.
Samla in all information som är tillgänglig och var beredd på
att analysera allt som era trupper stöter på.
För mer information om uson och deras kapacitet
skickar Rich Melissa Tittl för att träffa nån
som faktiskt stod öga mot öga med ett under sin tid i den amerikanska flottan.
Under 2010 tjänstgör flygaspiranten John Baughman
på det atomdrivna hangarfartyget USS Carl Vinson
på väg till Haiti för ett humanitärt uppdrag.
Men han inser inte
att denna insats kommer att bli en han aldrig kommer att glömma.
SAN PEDRO, KALIFORNIEN
Berätta om den dagen.
Den dagen var en ganska lugn dag.
Inte mycket hände den dagen.
Jag tog bara en paus på styrbordssidan av båten.
Och sen såg jag under mig,
det var ett föremål
som liknade formen av en tic tac-pastill.
Det här är ingen ubåt du har sett förr? Det här är nåt helt annat?
Den hade inte många egenskaper som kunde särskilja den
från en riktig ubåt.
Vanligtvis sticker periskopet på en ubåt upp ur vattnet.
I den här situationen var det... Det såg ut som ett fast föremål.
-Kan du visa hur det ser ut? -Absolut!
Den var ungefär sex meter lång och rörde sig från vänster till höger.
När den gjorde det, riktningen som den rörde sig i,
den främre delen av den kollapsade och försvann.
I realtid förvandlas den pastillformade uson till en hästskoform.
Inom några sekunder far den iväg och försvinner ner i havets djup.
Fick du lite panik? Hur kände du dig?
Sen försökte jag glömma vad jag hade sett.
Det märkliga mötet stannar kvar hos Baughman
eftersom han tror att våra fiender, världsliga eller andra,
är nån eller nåt som vi ignorerar på egen risk.
Om det var nåt som inte är från den här planeten
och de kollade in ert hangarfartyg
skulle inte det också vara lite misstänksamt?
Om de gjorde det av ondskefulla skäl?
Vi borde se det på samma sätt
som vi ser på våra utländska motståndare.
Om de kom hit från en annan planet
är de mycket mer avancerade än vi. Men målet är detsamma.
Hur försvarar vi oss mot den typen av hot?
Är en total förintelse av mänskligheten nära förestående?
Eller är det nåt som vi kan förhindra?
Fram till nyss har utomjordisk superintelligens varit förbjudet område
för seriösa vetenskapliga studier.
Även om regeringen har tystat och förlöjligat de
som talade öppet om ufon,
hindrade det inte den berömda teoretiska fysikern Michio Kaku,
som tror att utomjordingar kan vara mänsklighetens största hot.
Han har kallats den moderna Einstein.
Professor Kaku anses vara en av de smartaste människorna i världen.
Han träffar Melissa i denna brådskande fråga,
för att dela med sig av några av sina mes chockerande vetenskapliga rön.
Jag tror att vi når en brytpunkt. Traditionellt
har bevisbördan legat på de troende
för att bevisa att dessa föremål var utomjordiska. Nu är det tvärtom.
Nu har vi den rykande pistolen.
Där hörsägen ersätts av
militärklassade videoband, radarobservation,
infraröda sensorrapporter som vi fysiker kan analysera bild för bild.
En avgörande förändring.
Vissa av dessa möten är helt otroliga.
Saker som vi förstår inom fysiken just nu.
Om de kan nå oss från stjärnorna
är de tusentals år mer avancerade än vi.
Vi kan ha att göra med nåt som involverar nya fysiska lagar.
Vi vet att de kan färdas mellan Mach 3 och Mach 20.
Mellan tre och tjugo gånger ljudets hastighet.
De kan sicksacka och skapa G-krafter som är flera hundra gånger större
än kraften från jordens gravitation.
Det verkar bryta mot de flesta av fysikens lagar.
Dessa föremål kan färdas under vattnet!
Vi insåg att vi har att göra med en teknik som pressar
den yttersta gränsen för det vi vet om fysikens lagar.
Du nämnde uson, alltså farkoster i vatten.
Vad tänker du om det?
Vad har vatten som de kanske vill ha?
Först och främst, väte. Väte som bränsle.
Med andra ord fyller de på sina bensintankar.
Massor av bränsle som kan användas för att driva ett rymdskepp.
Finns det en annan anledning, att de gömmer sig?
De kan göra vad de vill
som att underhålla utrustning utan att bli trakasserade av USA:s militär.
Haven skulle vara perfekta.
Vi har hört talas om kamouflage,
att ufon och uson har förmågan att dölja sig.
Alla Star Trek-fans vet att dessa rymdskepp
kan dölja sig och bli osynliga.
Utomjordisk teknologi har nog redan bemästrat det.
Men varför är de här? Vad vill de?
Titta på filmen Världarnas krig . Hatade marsianerna oss? Nej.
Vad ville marsianerna? De ville ha vår planet.
Det är allt, vi var bara i vägen.
Professor Kakus enkla budskap kan vara en väckarklocka för mänskligheten
att ufon och uson är nåt att frukta.
Vi måste förbereda oss för den dag då de bestämmer sig för att slå till.
I filmen Independence Day , vad ville utomjordingarna?
De ville ha allt,
varje uns av energi eller resurs.
De var gräshoppor. Gräshoppor som kommer in
och tar allt i sikte.
Om det kommer till kritan att vi måste strida mot dem
är vi i ett värsta scenario underlägsna i antal och vapen
och blir en fotnot i Vintergatans historia.
När det finns en potentiell motståndare i våra luftrum
med teknik som går långt bortom allt vi har.
Hur kan det inte finnas rädsla?
Vad händer om det här plötsligt accelererar
från att vara ett nervkrig till ett öppet krig.
Om de inte ser till vårt bästa är vi illa ute.
Vi har sett deras gärningar, det de har gjort.
Om vi ignorerar det gör vi det på egen risk.
Ufo-fenomenet påverkar oss alla.
Mitt enda hopp är att vi är förberedda.
Nästa steg är inte att de är fredliga.
Det här känns som krig!
Undertexter: Daniella Twedmark plint.com