Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Si dobro?
Kako globoko je?
No, jezero je.
Morali boste priplavati nazaj in vleči blazino.
Ne morem...
Ne znam plavati.
Čakajte, pridem po vas.
SREČNI DNEVI
Hvala.
Ne, tu hočem več...
Malo je šibko kot...
Karikiram, toda...
Močneje, višje.
Začnimo od 25. takta. S predtaktom.
Hvala.
Violončela in kontrabasi, malo se preveč vlečete.
Malce predolgo je.
Naj bo krajše in bolj artikulirano.
Note bi morale biti jasnejše.
Začnimo znova od takta...
49.
- Dober dan. - Običajno mizo.
Hvala.
- Emma, se spomniš Gustava Sinclaira? - Seveda, iz Lanaudièreja.
Res je.
Kariero ste odlično začeli. Izjemno.
Hvala. Zelo ste prijazni.
Pravkar sva govorila o tem, da bi naredila profil v časopisih.
Gustave je sprejel moje vabilo za nedeljo.
Lahko se pogovorita po koncertu. -Dobro, super.
Sivigny je bil tam.
Nič ni rekel.
- Ni ostal? - Ne.
Običajno ostane deset minut in gre.
Ne vem, kaj naj rečem na to.
Če se ne bi zanimal zate, ne bi prišel.
Ti samo delaj svoje.
Dela bo kmalu konec.
Ni ponudb.
Še bodo.
Morajo biti.
Delo bo vedno ključno.
Si zato hotela na kosilo?
No, da se pogovoriva.
Ko sem te gledal, kako si vse pojedla, sem mislil, da se moraš dobro najesti.
Samo lačna sem bila.
Če potrebuješ več denarja, mi povej.
Daj, ati, dobro sem.
Oprostite. Bi lahko stišali glasbo?
- Mojo hčerko moti. - Ne, ni treba.
Samo malo.
- Videl bom, kaj lahko naredim. - Ne bi smelo biti pretežko.
Hvala.
MAJ, MOZART
Poslušaj, delaj kot vedno.
Dobro bo.
Zadnje mesece je nastopala po vsem Quebecu.
Z veseljem jo pozdravljamo v rojstnem Montrealu
ta večer, ki bo gotovo nepozaben.
Hvala, Yves. Hvala za vse.
Nisi še končala z nami.
Nehaj, vse mogoče si bom domišljala.
Emma! Oprostite. Čestitam.
Lahko govoriva, ko boš spočita?
- Pet minut. - Odlično.
Samo kratka vprašanja. Je breme ženstvenosti,
glede na to, da na velikih odrih manjka žensk,
težko na takih večerih?
Mislim, čutiš breme ženstvenosti?
- Razmislila bom o tem. - To!
Val, novinar bi te navdušil s svojim vprašanjem.
- Kot običajno? - Toda izbira besed...
Jaz bi morala biti tvoja piarovka.
Zabavneje bi bilo od tvojega župnika.
Čudovito je bilo, Em.
Res ganljivo.
Greva k meni. Si za?
Ja. Samo preverim z Naëlle.
Naëlle? Ona ne bo hotela.
- Nikoli ne pride. - Samo trenutek.
Philippe!
Hvala, ker si prišel. Veliko mi pomeni.
Zanimalo me je, kako boš doživljala svoj veliki trenutek.
Pridi k meni v četrtek. Pogovoriti se morava.
Zadovoljna?
- Pa ti? - Jaz sem vedno zadovoljen agent.
Ja.
- Čudovito je bilo. - Hvala, mama.
Prej so govorili v zaodrju.
Sivigny je govorila z upravo.
Še nekoga hoče vzeti za stalno za naslednjo sezono.
- Resno? - Yves mi je potrdil.
Odbor skrbi zaradi njegovega dela v tujini.
Brez novih talentov ne bo šlo.
Mislim, da imam možnosti. Sivigny hoče govoriti z mano ta teden. -Dobro.
Toda pogovoriti se morava o programu za tvoj "carte blanche".
- To je prelomni trenutek. - Nocoj ji ne teži.
Pred odločitvijo sem hotela videti, kakšen bo občutek po nocoj.
Občutek je, da mora biti še bolje.
Oditi morava.
To je dobra novica.
- Adijo. - Še enkrat čestitam.
- Dober dan. - Dober dan.
Nocoj si bila seksi.
Prosim, pridi.
Prosi varuško, naj ostane.
Mehdi ga bo pazil.
Moje prijateljice bodo mislile, da jih ne maraš.
Otroka imam, Emma. Moj tempo je drugačen.
Kaj, če jaz pridem k vama?
Ne vem, pozno je. Zadnje čase se mali zbudi ob petih.
Daj no.
Malo praznujva.
Me skušaš zapeljati?
Mi uspeva?
Prav, pridi čez eno uro.
Kaj praviš na prvi stavek?
Je bilo bolj zavzeto kot na vaji?
Ja, super je bilo. Žarela sem od ponosa.
Na vaji sem mislila: "Prekleto, nihče ne igra skupaj."
- Panika me je grabila. - To je normalno, se zgodi.
Ti pokažem nekaj čudnega?
Če daš roko sem
in jo pustiš tu...
Lahko bi se razjokala.
To se mi je zgodilo pri osteologu.
- Ni to čudno? - Ja.
Pustila te bom spati.
Te tri ure, ki so ti še ostale.
Bi bilo tako grozno, če bi spala tu?
Ne, toda osem mesecev je minilo.
- Jih šteješ? - Pozabi.
Lahko noč.
Nimam veliko časa. Prestavili smo vaje.
Lahko ostaneš.
Ja, zanima me tvoj pristop k drugemu stavku.
Na faksu smo ga tako proučevali, da sem imela more.
Tudi v mojem času. Smešno.
Ja, programa na klasični ni treba posodobiti.
Robert, pozneje pridi do mene, nekaj je treba tehnično prilagoditi.
Od začetka je bilo jasno, da si vzorna študentka.
Redki tako hitro obvladajo tehniko.
Zelo natančno bereš glasbo.
Toda včasih so najboljši študenti...
Tako so obsedeni s popolnostjo, da je to lahko,
ne vem, malo... Dolgočasno.
Glej, ne moreš napredovati brez iskrene kritike.
Razumem. Ja, hotela sem biti dobra,
toda prvič sem dirigirala simfonični orkester.
Poskušal bom biti jasnejši.
Če hočeš vzbuditi čustva tako, da bom čutil glasbo,
moraš tudi ti to čutiti.
Sicer si kot običajen igralec,
ki se samo pretvarja.
On čustva igra, ne čuti jih.
Zato mu ne verjamemo najbolj.
V redu je, ni pa ravno za oskarja.
V redu, ja, oskar.
Ne razmišljaj preveč. Malo prekrši pravila.
V redu?
Lepo pozdravljeni.
Prekleto. Kako to izvedeš v enem koncertu?
Z izbiro pravega programa.
Naj delam tvojega Schoenberga?
- Bilo bi pogumno. - Schoenberg je izziv.
- Del občinstva bi lahko odbil. - Tudi to je bolje od medlosti.
- Kaj hočeš povedati? - Prekleto, Emma!
- Se moram zagovarjati za vsako besedo? - Mojbog. Oprosti.
Naučiti se moraš poslušati.
Sprejmi nasvet izkušenejših ljudi.
Zakaj ne greš z dvigalom?
Moj zdravnik hoče, da grem enkrat na dan po stopnicah.
Prekleto...
Moralo bi izvirati iz čustev, ne pa...
Schoenbergova jeza ni čustvo?
Kaj sva rekla, ko si podpisala zame?
Hotela si, da sem do tebe tak kot do vseh drugih.
- Ja. - To tudi počnem.
Če mi stranke ne zaupajo, jim ne morem pomagati. Razumeš?
Razumem. Razmislila bom.
Čas se ti izteka.
Halo?
V redu, prideva.
Ja, Emma je tu.
Tvoja babica je umrla.
Oziroma moja mama.
Greš?
Ga lahko primem?
Previdno.
Emma ne bo vedela, kaj s tem.
Mama, kje je Maurice?
Je kaj narobe?
Maurice je umrl.
Kaj? -Tvoj ded je umrl pred nekaj meseci.
Zaplet zaradi pljučnice.
In mi niste povedali?
Tvoj oče je tako hotel.
Nisem te hotela prizadeti.
Hotela sem samo spoštovati odločitev tvojega očeta.
Ampak to nima smisla. In nič mi nisi povedala.
- To je bila njegova družina, ne moja. - Bila je tudi moja družina.
Bil je oče tvojega očeta. Veš, kaj hočem povedati.
Ne razumem te, mama.
Skratka, o tem se pogovori z očetom.
Toda razmisli, preden obsojaš, mogoče...
Mogoče je imel svoje razloge.
Lahko bi bila odlična pianistka.
Nadaljuj, prosim.
Preveč utrujen sem, da bi vozil.
Jutri te bom peljal v Montreal.
- Lahko grem z vlakom. - Ne, ostani.
Tako je lažje.
Si dobro?
- Ne morem spati. - Tudi jaz ne.
Misliš na mamo?
Ne.
Sedi.
Nočem razmišljati o preteklosti.
Veš, zakaj?
To te samo upočasni.
Zmehča te.
Prepreči ti, da bi gledal naprej.
V redu.
Tisto, kar se je zgodilo včeraj,
pred desetimi minutami ali prej...
Ne zanima me.
Tudi ti se ne bi smela ukvarjati s tem.
Včasih me skrbi zate.
Tebe zame?
Prepustiš se čustvom.
Jezna si name, na mamo.
V redu, dobro.
In kaj imaš od tega?
Povej mi.
Priložnost imaš.
Tisto, ki smo jo vedno čakali.
Ne moremo si začeti rezati žil, ker naši starši niso bili dovolj dobri.
- Tega nisem rekla. - Preveč si nadarjena.
Skozi leta sem videl veliko dirigentov.
Schoenberg.
Vem, Yves, toda zmorem to.
Kaj je sicer namen carte blanche?
Menim, da občinstva ne bi smeli imeti za tepce.
Hvala za zaupanje. Adijo.
Oho, gospa.
Zanimiv tempo ima.
Grozno je teatralen.
Ohranimo spomin nanjo.
Pomembno si je zapomniti, da smrt ne razdre družine.
No, to je pogumno.
Zanimivo, vsi to pravijo.
Običajno Schoenberga izvajajo bolj izkušeni.
To mi praviš ti s svojimi štirimi sivimi lasmi?
Delala sem s številnimi dirigenti.
Ja, res je, prav imaš.
Ne odvračam te od tega.
Ne? -Pravim samo, da to naredi zaradi sebe. -V redu.
Menim, da se pogum izplača.
Govoriš kot tvoj agent.
Ne, to je moje mnenje.
V redu.
- In moja izbira. - Ja, ja.
V redu, iti moram. Danes grem prej po Jada.
- Ljubim te. - Tudi jaz tebe.
V Schoenbergovi "Pelleas in Melisanda" moramo najti bolečino,
jezo, ki jo zadržujemo v sebi.
Menim, da bodo gledalci občutili. kako se jim lastna jeza polega.
Mogoče ne bodo tako videti, ko bodo prišli svečano oblečeni,
vendar menim, da je Schoenberg tak.
Nagovarja tisto v nas, česar se bojimo,
del, ki je...
Nasilen.
Danes bi rada nekaj poskusila.
Ne zapisujte si preveč.
Ostali bomo v trenutku in se s podrobnostmi ukvarjali pozneje.
Gremo takoj na 62. stavek.
Lepo si govorila, pametno.
Hvala.
Toda, Emma, kje v tebi je nasilje?
Kje je tvoja jeza?
Razmisli o tem.
V redu. Na začetku se poskusi dvakrat nagniti.
Enako, samo manj poudarjeno, bolj neopazno.
- Ja, deluje. - Ne, osredotočiti se morava.
Si v redu?
Ja.
Resno?
Ne, temveč...
Najbrž si samo želim, da bi mi predstavila sina.
Nisva še pripravljena.
Tin in tvoj sin ali ti in tvoj bivši?
Tako eden kot drugi.
Torej potrebuješ odobritev bivšega.
Ni se mi treba opravičevati.
Ne jemlješ me resno. To je noro.
Ni res.
Očitno ne misliš, da bi bila dobra za tvojega sina.
Iskreno, ko sva šele začeli hoditi,
sem mislila, da ti bo vseeno za mojega sina.
Vidiš. Sklepaš, da si ne želim družine.
- Ne, toda kariera ti veliko pomeni. - In to pomeni, da ne morem biti mama?
- Nisem rekla... - Dobre mame prepoznamo.
- Ne maram tega zastarelega pogleda. - Kako si dramatična.
- Jaz, dramatična? - Spremeni ton.
Oprosti.
Tega ne bi smela reči.
Samo...
Rada bi čutila, da verjameš v naju.
Sicer kam to pelje?
- Živjo. - Hej.
- Oprostite, gnečo imam. - Ne skrbi.
- Vse najboljše. - Hvala.
Moja punca je naročila vse sladice z jedilnika,
tako da jih je za vse.
- Rojstni dan imam. - Ne morem dolgo ostati.
Mozart te bo genialno navdihnil sredi noči.
Ravno prav si prišla.
Pravkar smo hoteli igrati Valino super genialno igro.
- Blagor meni. - V redu. Pripravljeni? -Ja.
Kaj je solata?
Pojasniti moraš, sicer izgubimo igralko.
Če vprašam, kaj je solata,
je treba povedati tri lastnosti solate
in to določene.
Zmagovalec pa dobi naročnino na Goodfood?
- Dobiš Valino večno spoštovanje. - To igrate v vladi?
- Ker tako igrate, me skrbi. - V redu, daj.
- To je zelenjava, hladna. - Ne, tudi testeninske solate so.
- Ja. In sadne solate. - Kakšna igra je to?
Dvajseta bom zapravila
za igre o solati. Dovolj imam.
Nehaj. Moji punci se bo to zdelo čudno.
Reci ji, da sva imeli tri leta dovolj. Ni nevarnosti.
Živjo. Jaz sem Emma.
Me veseli. Jess, Debina prijateljica.
Bivša.
Hvala.
Samo tokrat ti bom naredila uslugo.
Vem. Prijazna si.
- Oprosti. - Zaspi.
Ne.
Dobro je bilo, vendar premalo uravnoteženo.
Hočem popolno ravnotežje med rogi in fagoti, prosim.
Nadaljujmo, kjer smo se ustavili.
To je bolje.
Niste v mojem tempu.
Drug drugega poslušajte, prosim.
Godala, lesena in kovinska glasbila. Trudim se biti čim bolj jasna.
Torej začnimo znova od 55.
Z mano.
Kako naj to rečem? Slabo je.
To delo mora biti jasnejše, bolj izmučeno.
Ne sme biti šibko.
- Kaj je? - Prehod okrog 62...
- Ja. - Ne gre ti.
Šele prve vaje imamo. Raziskujemo.
Postaviti moraš ton.
V redu.
Odigraj prehod.
- Kaj? - Odigraj mi prehod.
Sploh ne bi smela gledati.
Nehaj!
Ne smeš dovoliti, da te vse moti. Dajmo. Dajmo.
Ne.
Ne. Vidiš?
Ni teže, sile. Igraš kot slabič.
Ti odigraj.
Se ti to zdi smešno?
Jaz nisem imel te sreče, da bi mi nekdo vse plačal.
Nisem hodil na ure klavirja.
Dovolj silovito?
- Živjo. - Živjo.
- To je Emma, prijateljica iz orkestra. - Živjo. -Živjo.
Hvala. Ne bi bilo treba. Si dobro?
Ja. Pomemben dan, toda vesela sem, da sem prišla.
Tudi midva sva vesela. Mislim, da je to pametno.
- Ti lahko pomagam? - Ne, kar zabavajta se.
Kaj počneš?
- V orkestru? - Ja.
Dirigiram.
Pa tudi ti igraš violino?
Mama igra violončelo, srček. Violina je tista manjša.
Vem...
- Igram klavir, toda ne v orkestru. - In zelo je dobra.
Jaz imam ksilofon. Jaz sem ksilofonist.
Ja?
Bi mi nekaj zaigral?
Ti nekaj pokažem?
Poznaš to pesem?
- "Au clair de la lune". - Ja. Bi poskusil?
Ne, premajhen je.
Povem vam, fantje, to je past.
Kaj je? Še niste videli vrat?
Lucy! Sovražniki se ne pozdravljajo tako...
Zato, ker vem, da lahko to preneseš.
Mogoče je preveč. Preveč hočem.
Ne... Ne.
Oče vedno hoče najbolje za svojo hčer.
- Utrujen izgledaš. - Saj sem. Delam brez odmora.
Ne spomnim se, kdaj sem bil nazadnje na dopustu.
Jaz vem. Nikoli.
Lahko je postaviti vse druge na prvo mesto.
Toda s tvojo mamo...
- Ni lahko. - Kako to misliš?
Ves čas je na urah kuhanja,
pa sploh ne vem, ali je res tam.
Ali je kaj drugega. Ure joge ali druge neumnosti.
Ni dobro, da se posveča sebi?
Ne, mislim, da me hoče razjeziti.
- Je kaj rekla? - Kaj bi rekla?
Nič. Samo zanima me, ali govoriš z njo.
No, včasih. Moja mama je.
Pozabi.
Samo skrbi me te dni.
Tudi mene. Nekaj pomembnega me čaka.
- Ja, ko sva pri tem... - Kaj?
Mestni orkester se zanima za Didierja.
- Tvojega Didierja? - Zastopam vse v agenciji.
Tebe in Diderja.
Toda hočem, da ti dobiš službo.
Vedela sva, da bodo razmišljali o možnostih.
Samo delaj kot doslej. Prednost imaš pred Didierjem.
Ti dirigiraš carte blanche ta vikend, ne on.
Odlično, res odlično.
Toda pri N to bolj vidim kot lahen dež.
Jesenski dan je, dež škrablja po listju.
Poskusimo tako. To je bilo bolj podobno topotu slonov v puščavi.
Gremo od začetka od N.
Ja, to je boljše. Odlično.
Emma. Zbudi se, prosim.
Iti moraš. Žal mi je. Nisem vedela, da bova tako dolgo spali.
Kaj je? Čudna si.
Mehdi pride ob desetih.
- To je čez 20 minut. - Zato hočem, da pohitiš. -V redu.
- V najslabšem primeru se bova srečala. - Ne, nočem tega.
Si mu povedala za naju?
To ni normalno.
Nimam te časa prepričevati.
V redu.
Poslušaj, z Mehdijem hodiva na terapijo.
Kaj? Od kdaj?
Odkar sva se razšla.
Mislila sva, da nama bo tako lažje.
Toda predvsem zaradi Jada.
Ni čas, da ti zdaj govorim o tem.
- Zakaj mi nisi povedala? - Ni mi treba vsega povedati.
Na terapijo ne hodiš mesece po razhodu.
Gotovo gre za kaj drugega.
Povedala sem ti, za Jada gre.
Gotovo govorita tudi o drugih stvareh.
Denimo, kaj je šlo narobe med vama in kako to popraviti.
Pogovarjava se o marsičem, toda...
To ni moja stvar, v redu? Pozneje se bova pogovorili.
Ga imaš še rada?
Ja, vendar ne romantično.
Bolj kot dobrega prijatelja.
Ne vem, kaj naj ti rečem.
Toda gotovo kdaj razmišljaš o tem, da bi bila z njim,
dva dobra prijatelja v isti hiši.
Vprašala sem se, ali bi bila prijateljska ljubezen dovolj.
V redu, zdaj je vse jasno. Lažeš mi.
- Ne lažem ti. - Si o tem govorila z njim?
Ja, toda upravičeno.
Kaj govoriš?
Se slišiš?
Same neumnosti govoriš.
Tu te čakam kot trapa.
Izgledam kot trapa.
Ne morem na vaje, dokler se tresem.
Ne morem vstopiti taka.
Ne vem, Emma. Kot bi se ne mogli več pogovarjati.
Ne morem biti iskrena s tabo.
Moje delo je vse, kar imam.
Tega mi ne moreš vzeti.
Ne morem se več zbrati. To mi ni všeč.
Če najina zveza propade, ni šans, da dobim službo.
Čakaj. Lahko greš.
Nisi vezana name.
Zaradi mene ne boš izgubila službe.
Najbolje, da se razideva.
Ne! Ne.
Samo trenutek.
Emma, zakaj trmasto vztrajaš, če te to boli?
Ne zapusti me. Ne zdaj.
- Ne zapuščam te. - Prosim.
Resno. Prosim, ne zapusti me.
Potrebujem te.
Ne zapuščam te.
JULIJ, SCHOENBERG
Se spomniš?
To sem delal, ko si bila majhna.
Do.
La.
So.
Nadarjena si bila.
Poglej, kje sva zdaj.
- Poslušaj, vem. - Govoriti morava.
- Narobe sem izbrala. - Problem ni bil v Schoenbergu.
Samo do konca ga nisi izpeljala.
- Sivigny se bo strinjal. - To je treba pričakovati.
Dve minuti!
Emma. Nekoga bi ti rad predstavil.
Hélène, to je Emma.
Emma, Hélène Fauchois,
naša najdražja donatorica in velika prijateljica orkestra.
- Od začetka. - Res je. Skoraj 40 let.
Emma, v zadovoljstvo mi je.
Vaš carte blanche je bil zanimiv.
Težek in zahteven, vendar zanimiv.
Bili smo napeti, milo rečeno.
Hvala, prijazni ste.
Skladatelji, kot je Schoenberg,
prebudijo radovednost.
Vsekakor.
Pojasnila bom to prijateljem, ki so, moram priznati, bolj skeptični.
V vsakem primeru ste očarljiva mlada ženska.
To očarljivost bi morali pokazati na odru.
Nasmešek včasih veliko pomeni.
Dober večer, Hélène. Zelo očarljivi ste.
Joj, ti.
Izbrala si težko skladbo.
In to dobro.
Niti ne. -Ne spoznam se na to, ampak všeč mi je bila.
Gremo od tod?
Z veseljem, toda s številnimi se moram še rokovati.
V redu, me gremo.
Vzdušje je čudno. Občutek imam, da vsi glasujejo za konservativce.
- Adijo. - Adijo.
Srečno.
Nekako bom to uredil. Pogovorili se bomo.
Kaj pomeni "uredili"?
Našli bomo način. Rešitev vedno obstaja.
Narobe sem izbrala.
- Kako to? - Morala bi poslušati instinkt.
Torej sem jaz kriv.
Ne, a znaš biti prepričljiv.
Prevzemi malo odgovornosti.
Kje je bila ta jeza prej?
Zakaj mi nisi povedal za Mauricea?
Resno sprašuješ?
Zakaj?
Res hočeš zdaj govoriti o tem?
Ja, hočem.
Nisem šel na pogreb. Ne vem, zakaj bi ti šla.
- Odločil si se v mojem imenu. - Res je.
Če si ga tako sovražil, zakaj nisi nič rekel?
- Pustil si, da se videvam z njim. - Prekleto.
Tvoj Maurice je pretepal ženo.
Bil je norec, ki je pretepal vse.
Bi te moral prikrajšati za deda?
Ne, tega ne bi hotela.
- Znal sem delati z njim. Zadovoljna? - Upočasni, prosim.
Vedno moraš to izvleči.
Še opravičevati se moram.
Ni bilo dovolj, da me je mlatil kot vola.
Zdaj me siliš, da govorim o tem kot pijavka!
- Tako je, prekleta pijavka! - Oprosti, žal mi je.
- Upočasni, prosim. - Na koncu je pretepal Rose.
Tega gotovo nisi vedela.
Porinil jo je na tla in jo pretepal!
Vrgli so ga ven! Vrgli so ga iz doma!
Me slišiš?
Me boš zdaj pustila pri miru?
V redu, oprosti. Neumna sem. -Ja, trapa si.
Kaj se dogaja?
Patricka potrebujem.
Ura je dve zjutraj.
Vem.
Kaj je? Spal sem.
- Rada bi govorila s tabo. - Zdaj? Ne moreš počakati do jutra?
Samo trenutek.
Kaj je to v meni...
...da me ne ljubiš?
- Si zadeta, Emma? - Ne drogiram se.
Zanima me. Jaz...
Ne čutim...
...da me ljubiš.
Je to zato, ker si nesposoben?
Povej, da je to zato, ker si nesposoben.
Pomiri se. Nima smisla jokati. Poskusi biti zrela.
Zakaj ne bi jokala?
Mogoče potrebuješ pomoč.
- Pri čem? - Prekleto, Emma...
Poišči pomoč, zaradi vseh nas.
Jebi se!
- Me slišiš? Jebi se! - Prekinil bom.
- Ne vmešavaj se v moje zadeve. - Adijo.
To radi počnemo na koncu sodelovanja.
Ja, da vidimo, kaj si se naučila
in kaj misliš, da lahko izboljšamo.
Ja. No, to je bila...
...zelo poučna izkušnja.
Ne, najprej mi.
Veliko lepih stvari lahko povemo.
In imamo nekaj pripomb o teh nekaj mesecih,
- predvsem v pomoč za v bodoče. - V redu.
Prvič, menimo, da si bila zelo stroga in mirna.
Menim, da so glasbeniki zelo cenili tvojo predanost in delavnost.
Veliko jih je reklo, da si k vajam pristopala z veliko intelekta.
Osebno menim, da si bila zelo hladne glave, kar ni lahko.
Toda, verjemi, pri tvoji starosti je to normalno.
Radi bi te opogumili, da zavzameš več prostora.
In da se mogoče naučiš zabavati.
Da ne razmišljaš preveč in resnično komuniciraš z glasbeniki.
Toda kot sem rekel, vsi smo navdušeni nad tvojo odločnostjo,
strastjo, ostrino...
Nismo sprejeli odločitve.
Nočem reči, da je konec, saj še vedno ne vemo,
toda menim, da bi počasi morala razmišljati o drugih možnostih.
Lahko ti obljubim, da bom govoril s svojimi vezami.
Prijazni ste. Ja, znašla se bom.
Toda v redu, hvala.
To je bila odlična priložnost.
Morala bi biti samozavestnejša.
Ne manjka mi samozavesti.
Mislim, da si ganila ljudi.
Mene si ganila.
Ni res.
Je.
Ko te pogledam v oči, čutim isto kot ti.
Škoda, da občinstvu kažem hrbet.
Toda gledaš nas, glasbenike.
Živjo. Je kaj narobe?
Malo sva žalostna.
Lahko malo popaziš nanj? K njegovemu pedagogu moram.
Seveda.
- Bi mi rad povedal? - Ne. -V redu.
Bi sladoled?
- Pred večerjo? - Ja, to je noro.
Toda...
Ni pomembno.
Tudi jaz mislim, da ni pomembno.
Ampak mami ne smeva povedati.
Mogoče bi ga še njej kupila.
Nikoli si ga ne kupi.
Pravi: "Samo malo mi daj."
Potem ga veliko poje in ga zmanjka.
Vidiš? Zato ji ga morava kupiti.
Tudi jaz se zdaj bolje počutim.
Si tudi ti žalostna?
Včasih.
Ti povem skrivnost?
Ja.
Včasih so tudi odrasli žalostni.
In potem jedo sladoled?
Doma imam tri vrste.
- Sladoled imata. - Samo zate.
Hvala.
- Kakšnega sta vzela? - Meni vaniljo in čokolado.
- Njam. Pa tebi? - Indijske oreščke.
Kako je dober.
V redu, strašim te.
Se lahko pogovoriva?
Poslušaj...
Mogoče sem te peljal v smer, na katero občinstvo ni bilo pripravljeno.
To bi ti moral povedati po koncertu.
Ti si bila dobra. Oni preprosto niso bili pripravljeni.
Jaz sem kriv. V redu?
Želela sem si, da bi bil zadovoljen.
- Nekaj lahko narediva. - Podpiševa za Rimouskega?
Ne. Gostujoči dirigent za Mahlerja naslednji mesec...
- Kristof. - Ja, on. Odpovedati mora.
Odpovedal je za Mahlerja. Orkester ga bo zamenjal.
V redu. Ne vem...
Če bi razmišljali o meni,
bi mi rekli na "post-mortemu".
Poznam te.
Tega ne počneš zame,
temveč zase.
Od rojstva živiš za to.
Vem, bil sem tu.
Hočeš to službo? Pojdi k Sivignyju in ga pregovori.
Jaz bom poskrbel za ostalo.
V redu, zdaj te bom pustil pri miru.
Spočij se malo.
- Philippe! - Ja?
Imaš trenutek?
Je vse v redu? Oprosti, v gneči sem.
- Nisem mogel priti na... - V redu je.
Če se hočeš pogovoriti, se lahko kdaj drugič?
Slišala sem za Kristofa. Da mora odpovedati.
Ja, žal.
- Osebne težave. - Jaz lahko to izvedem.
Mahlerja?
Najboljša sem za dirigiranje v tako kratkem času.
Pravkar sem končala leto dela z orkestrom.
Ja, razmišljal sem o tem, ampak to je Mahler.
Potrebni so čustva, obseg, širina.
Ni... Mislim, da to ni zate.
Se ne strinjaš? Toda imel te bom v mislih.
Ne, ne strinjam se.
V redu.
Gotovo boš še imela priložnosti, da to dokažeš.
Ni res, kar praviš,
da ne čutim.
Marsikaj čutim.
In razumem Mahlerjeve stavke.
Ker jih živim.
Boli me, ko jih poslušam.
Menim, da to nekaj pomeni.
Zato vem, da to zmorem.
Se nočeš igrati s prijatelji?
- Ja, toda hočem se družiti s tabo. - Tudi jaz s tabo.
- Greva skupaj? - Ja. Videla boš, super so.
Yoan je moj najboljši prijatelj od vrtca.
- Toda včasih vpijeva drug na drugega. - Včasih se tudi spremo.
Včasih mi mama reče, naj diham.
Včasih prehitro diham, pa se mi zavrti.
Ja, tudi meni se to dogaja.
Živjo.
Glej, kako zabijam žogo.
Vztrajal je, da ti pokaže. V redu, zdaj pa spat. Jad.
Lahko noč.
Oprosti. To bo malo trajalo.
Nič hudega. Lahko počakam.
Mama, mi lahko Emma prebere to knjigo?
Prav, ampak prositi jo moraš, srček.
- Emma, mi lahko bereš to knjigo? - Ja, z veseljem.
"Pazi na nožice," se je uprl hrošček.
Izgledal je zelo slabo.
Nima ga je malo porinila in mu pomagala na noge.
"Hvala," reče hrošček in nadaljuje svojo pot.
Nina pogleda v nebo in Milo je izginil.
"Ne. Domov grem prosit Mémé za pomoč."
"Mémé!" zakliče Nina vsa obupana. Mémé je v kuhinji.
Iz pečice vzame Ninine in Milove najljubše pecivo.
"Mémé! Milo je izginil."
Mémé izvleče svojo enciklopedijo življenjskih katastrof.
In tako se je mali Arthur naučil, da lahko počne velike stvari.
Ponosno je domov pripeljal svoje prijatelje."
Dobila sem Mahlerja.
- Ne. - Ja.
Resno?
- Ste pogosto v Montrealu? - Ja. Nekajkrat letno.
Spremljamo stranke, kolikor jih lahko.
To spada pod vrednote agencije.
Naši glasbeniki pogosto potujejo, zato potujemo tudi mi.
To mi je zelo všeč.
S Parizom imam buren odnos.
Včasih ga obožujem, včasih potrebujem prostor.
Ja. Zame je malo težje.
- Z ženo pričakujeva drugega otroka. - Čestitam.
Hvala. Zelo vesela sva.
Emma, gotovo tudi vi pogosto potujete.
Včasih. Več ponudb dobim iz tujine.
To mi pomaga, da se počasi odvajam straha pred letenjem.
- Resno? Ker... - Tudi jaz.
Tudi po 20. letih
moram še vedno popiti kaj žganega pred vzletom.
- Trapasto. - Torej ni upanja?
Zame ne. Upam, da boste našli kakšno zdravo rešitev.
Gledal sem vaš nastop v Göteborgu.
Odlični ste bili.
Bili ste zelo samozavestni, prisotni, natančni. Odlično.
Zame je bilo čudovito.
Dvorana je bila zelo akustična.
To hočemo za svoje stranke.
Hočemo, da najdejo več takih priložnosti v tujini.
Izobraževanje, nastopi kot gostujoči dirigent... -V redu.
Ne zmanjšujemo pomena vašega očeta.
Vem, da je veliko naredil za mlade obetavne glasbenike.
Gotovo mu tudi vi veliko dolgujete.
Ja, seveda.
Na to glejmo za zdaj kot na obdobje razmišljanja, za vas in nas.
Sestanek je bil prvi korak.
Odlično, to mi ustreza.
- Živjo. - Živjo.
- Si dobro spal? - Ja.
Takole.
Končano.
- Kako izgledam? - Kot tiger.
- Kako pa midve izgledava? - Kot zajčici.
- Ja. - Ja, vidim.
Še malo?
- Hvala. - Poglejmo.
- Lepo je. Bravo. - Zadnjič...
Torej, Yves, načrtuješ dopust?
Veš, kako je. Poskušava, toda...
Torej privolimo? Lahko štejem to za rešeno?
Ja. Nimamo časa za zafrkacijo.
Pogodbo boste dobili do četrtka. Prav?
- Adijo. - Adijo.
Emma, res nočeš takoj začeti delati?
- Sem že. - Odlično.
Yves...
Iskren bom.
Kaj je?
Tvoja rezerva bomo za vsak primer. -Rezerva?
Službo bi lahko dali desetinam odličnih dirigentov.
V ospredju potrebuješ žensko.
Ustreza ti imeti Emmo v žepu.
- Smo lahko iskreni? - Tega ti ni treba reči.
Nihče ne igra nobene igre. Nismo več v 90. letih.
V redu. Torej hočem slišati, da resno razmišljaš o tem delu.
Sicer imamo zvezane roke.
Dovolj je nadarjena, da razmisli o drugih. Oba veva, da ima ponudbe.
Kar izvoli.
Veš, kaj to pomeni?
Veliko truda naslednji mesec. Biti mora nad vsem.
Tega mi ni treba govoriti.
Sprosti se, Emma.
Yves pozna to igro. Nič osebnega ni.
Nočem, da misli, da razmišljam o drugih.
Tu sem, da ustvarim pritisk.
To ne bo vplivalo na najin odnos.
Sestala sem se z agencijo PMT.
Iz vljudnosti, upam.
Ne. Hočejo me.
- Blefiraš. - Ne.
- Si podpisala zanje? - Ne še.
Mi torej to govoriš brez zagotovila?
Ali si prekleto samozavestna ali pa prekleto naivna.
Zate sem samo stranka. Vedno lahko prekinem pogodbo.
Nakladaš.
Greva?
- Naju je videl? - Mislim, da ne.
Vsak po svoje živiva.
V najslabšem primeru ga bova srečali.
Diskretna bom.
To bi ga preveč vznemirilo.
Nočem tega. Mislim, da ni dobro.
- Živjo. Greš ven? - Ja, delavnico imam.
- Ampak vstopi. - Ne, nočem te motiti.
- Ne, vstopi, čas imam. - Dobro.
Veš, kaj? Pojdi. Govorili bova pozneje.
Bi rada ostala tu?
- No... Lahko? - Ja. Seveda.
Je vse v redu, mama? Te je on poslal?
Ni lahko z vso to dramo med vama.
Slabše je.
To ga prizadene, jaz pa trpim posledice, spet.
- Kako to misliš, trpiš posledice? - Izbruhne.
Veš, kakšen je.
Oprosti, tega nisem hotela.
Nisi ti kriva.
Samo večer oddiha potrebujem. Že dolgo ga nisem imela.
In tvojemu očetu pomagam pri agenciji.
V gneči si. Nimam časa niti za svoj pouk.
V redu, prenoči. Prosta sem.
Vrnila se bom takoj po službi.
- V redu. -V redu. - Lahko tako.
- Ja? - Ja.
- Se lahko okopam? - Seveda.
- Se vidiva. - Ja, se vidiva.
Hvala.
Ti je v redu, če spiš tu?
- Boš zato imela dodatne težave? - Ne, dobro bo.
- On ve, da si tu? - Dobro sem.
Mogoče sem malo pretiravala.
Nisem hotela, da te skrbi.
Prav imaš.
Toda obtičala sem v tem.
Ne, res je.
Leto je bilo zelo naporno.
Dopust...
Niti sebi nočem lagati, veš?
Boš dobro?
Nočem, da te muči nespečnost.
Patrick... Strašiš me, ko tako govoriš.
Ne bom te zapustila.
Odmor si bom vzela.
Živjo.
- Odhajaš? - Ja.
- Ne boš zajtrkovala? - Ne, hvala. Nisem lačna.
- V redu... - Nisem vajena biti zdoma.
- Vračam se k svojemu življenju. - Ni problema.
- Nisem dobro spala. - Nisi?
Vajin prepir prizadene vse.
Ne vidiš tega?
Poslušaj...
Mislim samo, da ne morem več delati z njim. To je vse.
Pa se pogovorita.
Tvoj oče...
Trpi.
Poslušaj Mahlerja, mama. Vsi trpijo.
Sovražim, ko to počneš. Ne poznam vajinih skladateljev.
Vidva sta vedno imela to svoje,
jaz pa sem samo neumnica zunaj tega.
Ne bom dovolila, da naju ločiš.
- V redu. In kaj boš naredila? - Rada bi bila srečna.
Kmalu bom stara 60. Menda imam pravico do sreče.
Sem rekla, da je nimaš?
Nočem se več prepirati.
Zakopljita bojno sekiro, prosim.
Te obrača proti meni? Kaj ti je sinoči rekel?
Zdaj moram misliti nase.
Predolgo sem mislila na druge.
Pustila me boš, da bom srečna v srečni družini.
Povej to njemu.
Daj mu priložnost. Lahko to narediš?
Temu se reče odraščanje.
Ne vem, kaj naj rečem, mama.
Nima smisla brskati po preteklosti.
To prinaša samo bolečino.
Se slišiš?
Si tu? Zbudi se.
Samo brani tisto, kar ima. To je nagonsko.
Ne misliš, da sem sebična?
Ne, nasprotno.
Samo poskušam razumeti tvojo mamo.
Občutek imam, da te dušim s svojimi težavami.
Ne, oprosti, ni to.
Stresen teden sem imela.
Tega nisem hotela omenjati, ker prestajaš vse to.
Če nimaš prostora za pogovor, to ne bo šlo.
Malo sem vznemirjena, ker sem povedala sestrični.
Za naju?
Vesela sem bila. Nekomu sem to hotela povedati.
- Dovolj imam skrivanja. - Razumem.
- Malo mi je vzela pogum. - Kako?
Krasna je. Ni težava v njej. Samo...
Samo iz drugačnega okolja sem. Drugače razmišljamo.
Ker sem ženska?
Vseeno ji je. Ni to, samo...
Včasih pozabim, da bo za mojo družino to pekel.
Dobri ljudje so.
Samo...
Zanje to mora biti med moškim in žensko.
To je vse.
Boš vzel torbo, ljubček?
- Adijo, mama. - Lep dan.
Adijo, mišek.
Rada bi ti pokazala nekaj v bližini.
- Imaš malo časa? - Ja.
Moje stanovanje mi ni všeč. Izgleda kot...
Ne počutim se kot doma.
V redu. Iščeš kaj v bližini?
Ja.
To bi naju še bolj zbližalo.
Ja.
Čez kakšen mesec se lahko z Jadom vselita.
Velikansko izgleda.
Lahko si ga bom privoščila, posebej, če me zaposlijo v orkestru.
Ne potrebuje veliko obnove.
Oprosti, zdaj ne morem razmišljati o tem.
Seveda. Ne zdaj.
Najprej bi tam živela sama, potem pa...
- Ne. - Kaj je? Ne razumem.
- Niti malo me ne poslušaš. - Ne, rešitve iščem.
Ne, misliš samo na to, kar ti hočeš.
Jaz nočem tega, ne zdaj.
Ne vem več, kako naj ti povem. Nisem pripravljena.
Če nisi zadovoljna, odidi.
Vedno mi praviš, naj grem. Dovolj imam.
Ja, dovolj imaš. Tu imaš odgovor.
Ne, nehaj!
- Bi mi rada pomagala? - Ja.
Pusti mi dihati.
Daj mi čas, da grem naprej. Daj mi čas!
Oprosti.
- Prav imaš. Nisem razmislila. - Ne, Emma.
Pretežko je.
Prevelik pritisk mi ustvarjajo Mehdi, moja družina...
Celo Jada sem ti predstavila. Družiš se z njim.
Zate to ni dovolj prepričljivo?
Sina imam. Misliti moram nanj.
To je dramatično. Lahko, prosim...
Kaj me prosiš? Nočeš, da te pustim?
- Ne morem te rešiti, Emma. - Ne prosim te tega.
Morala sem poslušati sebe.
Iščem ravnotežje z Mehdijem.
Vsega tega ne morem zavreči. Žal mi je.
Naëlle, počakaj. Se lahko mirno pogovoriva, prosim?
Tu vaju potrebujem.
V tem je problem, Emma.
Vidiš to?
SEPTEMBER, MAHLER
Tega ne potrebujem.
Zadnji teden mi je bilo težko.
Sklepam, da tudi tebi.
Ja, vsekakor.
Panika me je zgrabila. Prenaglila sem se.
Upravičeno si rekla vse tisto.
Prav si imela.
Hvala, ker si to rekla.
Mi zameriš, ker ti ne morem dati več?
Veliko daješ.
Jad te ves čas omenja.
Obožuje te.
Tudi jaz ga imam rada.
Odlična si bila. Skoraj smo pozabili, da si ženska.
Hvala, zelo prijazna si.
Naslednjič izvedi kaj uporniškega.
- Uporniškega? - Ja, lahko bi oblekla kaj barvnega.
Ja, kot Hillary. Vsak večer drugo barvo mavrice.
- In rožnat lak za nohte? - Ja.
Hitra bom. Tvoj oče je v avtu.
No, čestitam.
Pojdi praznovat. Zaslužila si.
Mama...
Tu bom, če me boš potrebovala.
Prišla si mi povedat, da si podpisala za Francoze.
Za to se ti ne bi bilo treba voziti sem.
Podpisala bom ta teden, ja.
Vesel sem zate.
Ne pozabi se mi zahvaliti, ko boš z orkestrom.
Lahko se takoj.
Hvala.
Mogoče nisem bil popoln, toda nikoli te nisem udaril.
Vem.
Nikoli nisem dvignil roke nadte.
Ali nad koga drugega.
Grob sem bi, toda tega nikoli nisi poznala.
Žal mi je zaradi tega, kar si doživel.
Ne veš, kaj vse sem moral narediti.
Toda vse življenje sem čakala udarec.
In ne moreš mi odpustiti.
Umakniti se moram...
Umakniti od tebe.
Počni, kar hočeš. To ni več moja stvar.
Nekaj bi ti rada povedala.
Do tebe čutim ljubezen.
Čudno jo kažeš.
Dobila si, kar si hotela.
Rada te imam.
V redu, Emma.
Sem Penelope.
Na hitro bom pojasnila učni načrt,
najprej pa se nam predstavite
in povejte, zakaj ste tu.
S tem se ukvarjam dve leti.
Vajena sem delati z odraslimi, ki se bojijo vode.
Najpogosteje gre za to.
Najprej se bomo naučili lebdeti.
S telesom naredite obliko zvezde. Bolj ali manj se samo prepustite.
Pomembno je, da ne upogibate hrbta.
In normalno je imeti ušesa v vodi.
Pokazala vam bom.
Tako. Poskusite.
Odlično.
MOJIM OTROKOM
Bravo, vsi.
Nadaljevali bomo tako, da ujamemo odtenke za preostalo.
Danes smo zelo navdihnjeni.
Zelo energični smo. Mislim, da nas navdihuje Amy Beach.
Nadaljujmo. Odlično vam gre.
MEDIATRANSLATIONS