Jeg jobber med uavhengige filmer. Det var sånn forbindelsen
med George Lucas var,
og bare å se at alt dette har blitt laget.
Det inspirerer meg at det kom fra en fyr som satt på et rom med en penn
og skrev Star Wars.
Lucasfilm Ltd Mai 1973
Ringvirkningene av den handlingen som noen gjorde alene,
som satser på seg selv fordi... Det er inspirerende
å se at den figuren som dukker kort opp i Imperiet slår tilbake,
gir alt dette til denne sesongen
og alt Jon og Dave har gjort.
Det er inspirerende at det begynte med én person med en idé.
Vi har ansvar for å vise respekt for hele Star Wars.
JON FAVREAU SKAPER
Det betyr filmene jeg vokste opp med,
det utvidede universet i en viss grad,
i tillegg til alt som er etablert i universet.
Hver gang vi diskuterer en historie eller en figur, ser vi på det
fra det perspektivet, nesten som å holde det opp og se det fra alle vinkler
og se hva det kan føre til.
Her. Lyssabelkasser er noe,
og Ahsoka har en i Clone Wars.
Kanskje han bare åpner den
-og tar den ut. -Sånn?
Det er så kult.
Alt er en del av...
DAVI FILONI REGISSØR
...Jon og min sin filosofi om å la det føles som én stor galakse.
Det er det Star Wars er. Når alle historiene samles.
Ideen om noen som bruker en mandalorisk rustning,
er tydelig inspirert av Boba Fett.
Og å komme til The Mandalorian med en ny rollefigur,
med en annen bakgrunn, med en annen rustning,
ga oss
mer kreativ frihet, tror jeg.
Det er nesten som om det var et sverd. Du legger hånden over.
Det var det vi...
-Det er det vi etterligner. -Ja.
Til syvende og sist var det bildet av Boba Fett som inspirerte
hele greia.
Boba Fett var en mann uten navn.
Ensom pistolmann, da jeg var barn.
Du kjente ikke fjeset hans, visste ikke hvem han var.
Det var alltid hintet om, og historiene var litt uklare
i forklaringen om hvem han var. Det var en bombe
da prequelene kom ut, og det ble forklart at han var
klonen av dusørjegeren Jango Fett.
Det var helt ny informasjon.
Vent. Vi går inn i asteroidefeltet,
og vi har noen overraskelser til ham.
Det er sammenflettingen
som Star Wars hadde over mange år gjennom filmene.
Og vi kunne gjøre det i en mye mer begrenset tidsperiode.
Å bruke Boba Fett og se fansens reaksjon
og moroa vi hadde med å samarbeidet, det var inspirasjonen for å gå
og snakke med alle i Disney+ og Kathy
og alle i Lucasfilm om det var mulig å utforske dette
som serie.
I lyset av bålet får han hjelp av krigeren.
Han setter på de siste delene på våpenet
og løfter ut den spesiallagede gaffistaven.
Han snurrer på den,
og så holder han den i begge hender over lårene sine.
Han stirrer opp på stjernene mens hans nye, forvandlede silhuett
risses inn i horisonten på ørkenplaneten.
Han er en ny mann.
Han er ikke lenger alene.
Han er medlem av en stamme.
Jeg går i sminken. Vi sees der.
KATHLEEN KENNEDY ANSVARLIG PRODUSENT
Da George snakket med meg om Boba Fett første gang,
sa han øyeblikkelig: "Jeg ga rollen til en fantastisk skuespiller fra New Zealand
"som heter Temuera Morrison. Han skal spille Jango Fett."
Han sa at om vi laget Boba Fett, burde Temuera spille Boba,
for han er en fantastisk skuespiller.
Boba var den eneste som fanget Han Solo.
Og det ga ham respekt.
Og det at han var mystisk. Det at du ikke
så ham så mye, jeg tror det var positivt for meg.
Vi kunne på en måte... La oss gi dem en liten smak.
La oss gi fansen en liten smak på hva han kan gjøre.
For meg handlet det bare om å gjøre episodene
i andre sesong av The Mandalorian riktige for meg.
Og jobbe hardt og prøve å gjøre det så sterkt og spennende som mulig.
Og kanskje noe ville komme av det, så her er vi.
Første dagen. Kom igjen. La oss rocke.
Tem Morrison er Boba Fett.
Han ligner figuren på mange måter. Han har
en sterk tilstedeværelse, men likevel en stille mykhet.
Godhet og gavmildhet som kan være veldig avvæpnede.
Han bidrar med alle sider av seg selv når han spiller figuren.
Jeg må be følelsesguden om å sende meg følelser
veldig snart.
Jeg slipper opp for tid.
Men jeg er velsignet, for jeg bruker māori-røttene mine.
Vi kan bruke haka, den energien.
Vi har waiata tangi, po, pokeka.
Alle disse sangformene
som kommer fra forfedrene
og som får meg i riktig humør.
Jeg cruiser på banthaen På sanden på Tatooine
Ja, jeg cruiser på banthaen På sanden på Tatooine
Jeg er på vei til Mos Eisley Pyke-syndikatet venter på meg
Robert Rodriguez, kom igjen.
Robert og jeg kommer godt overens. Vi fant bare tonen.
Vi trener litt. Han ligger litt foran meg
i armhevninger, og bicepsene hans
har blitt litt større enn mine også.
Etter at vi løftet vekter, tok vi frem gitarene.
-Så er vi i gang. -Jeg liker å spille med skuespillerne
og samarbeidspartnerne mine. Det skaper kreativ tillit.
Du må være synkronisert med alle, i en kreativ flyt.
Akkurat som når du filmer.
Det bevarer fremdriften.
Sarlacc-grop-blues, ja
I fjor, da jeg gjorde ferdig "The Tragedy" i andre sesong,
ringte Jon og Dave meg en dag og sa
at de likte det de så og tilnærmelsen min til Boba Fett.
De sa de ikke bare ville ha meg tilbake for å regissere en episode eller to,
men ha meg med som ansvarlig produsent.
Det var en av de beste telefonene man kan få.
Jeg får ikke sagt hvor viktig Robert var
for prosessen med å gi liv til Boba.
Han elsker rollefiguren.
Han lager egen animatikk med actionfigurer av og til.
Han er ekspert.
Han er jedi. Han kan sine saker.
Det er kult at vi ikke hadde sett deg gjøre dette før.
Du har trent på det, men vi har ikke sett denne delen.
Jeg syntes Jons historiestruktur var genial.
Og at den fortalte Bobas historie med fremdrift
og fortsatte der vi slapp i fjor.
Men den ga svar på spørsmålene
om hva som skjedde med Boba etter sarlacc-gropen.
En av utfordringene med å forklare hvordan Boba Fett overlevde
sarlacc-gropen er å gå tilbake
og se på vitenskapen selv
og tenke logisk: "Hvordan kunne han ha overlevd?"
Kanskje det er en luftlomme der, eller kanskje han fant
en død stormsoldat
og kunne bruke oksygenet hans til å puste på et vis.
Og hvordan rømte han etter det?
For sarlaccen er en diger skapning, og han er
mange meter under bakken.
Så vi begynte å tenke logisk på hvordan det ville være.
Hvordan kan det gi mening?
Jeg tror Jon fant på ideen om at han er i magen,
og det må være veldig klaustrofobisk.
Vi måtte lage mange magevegger...
ANDREW JONES PRODUKSJONSDESIGNER
...som så troverdige ut, og årer og tekstur og tarmlignende slanger
og dekke dem med slim og sette alt sammen.
Jeg tror at når Boba havner i sarlacc-gropen,
når han er i den underjordiske verdenen...
Det øyeblikket forandrer en. Det er uunngåelig.
Og du har en mulighet til at han kan komme ut på andre siden
og ta et valg om hva slags person han vil være.
De er mine.
Jeg skal lære dere å kjøre.
Slik skal vi stoppe toget.
Selv så gøy det er å tenke på en figur som har
tvilsom moral som sprenger seg gjennom galaksen,
er det bare det.
Du kan ikke utforske historier. Det høres bra ut, men når du faktisk
zoomer inn og utforsker hva som skjer med figuren,
om den figuren bare er en lovløs
med kule actionsekvenser,
er det ikke Star Wars. Star Wars må handle om
at figurene møter visse hindringer.
Vanligvis emosjonelle i tillegg til fysiske.
Du møter kanskje en skurk,
men uten en indre konflikt i figuren
mister du halvparten av det som gjør det sterkt.
Så vi fant en måte å forhåpentligvis bevare
figurens råskap.
Hvor flinke de er til det de gjør. At de var en av de beste dusørjegerne
i galaksen, som ble hyret av Darth Vader.
Hvordan lever man opp til det,
men viser samtidig at figuren har lært leksen sin
med tid og erfaring?
At alle familiene i Mos Espa
danner en defensiv allianse
til Pyke-syndikatet er beseiret.
Jon foreslo masse ideer
fra gangsterfilmer.
Vi snakket om ikonet Conan
og reisen hans for å bli konge og alle de veldig sterke bildene
vi har vokst opp med i forskjellige filmer, som Gudfaren.
Og siden Boba var involvert i underverdenen,
skulle reisen utspille seg på hans område.
Ved å se på sjangeren gangsterfilm ser du at det finnes
samvittighetsutfordringer som de opplever, og politiske utfordringer
og kamper med mennesker som er enda mer moralsk tvetydige,
og hva står du for her i verden?
Er det bare maktovertakelsen? Eller er det også en utforsking
av hvilket formål slik makt har?
Dere ble rike under Jabba the Hutt.
Det kan dere bli igjen, ved å høre på Boba Fett.
En figur som Boba er flott,
men du trenger enda en sterk figur som kan støtte ham.
Og ikke bare støtte, men lede selv av og til også.
Det var da Jon og jeg avgjorde at Fennec kunne spille en stor rolle.
Spesielt på grunn av Ming-Na.
Ming-Na gir en utrolig stil til rollefiguren sin.
Vi lekte mye med det.
Det var noe jeg kalte "Fennec-blikket".
Noen ganger designet jeg scener bare for å avslutte med at hun ga Boba
et megetsigende blikk.
Og hun er en diger Star Wars-fan.
Det krever litt av meg å ikke bli helt nerd om 8D8
når de begynner å bevege ham. Jeg sier bare fra
at jeg kanskje går ut av rollen litt.
Jeg fikk ri en bantha.
En bantha som beveger hodet, som faktisk beveger seg,
og ryggen svinger.
Det er verdens beste leker.
Vi er tilbake!
Jeg må minne meg selv på... Eller Tem minner meg på å...
På å konsentrere meg og ikke være en sånn nerd.
Jeg prøver å ikke klikke.
Vi kommer godt overens. Jeg har blitt så godt kjent med henne at
selv når jeg leser manuset,
hører jeg stemmen hennes.
På grunn av den fine dynamikken vår.
Det er alltid bra når kameraet kan fange litt av
den stemningen mellom to skuespillere når de holder på.
Det er som en dans.
Danser vi tango?
Måten de to jobber sammen på,
og den likeverdige makten og tilliten begge har
til hverandre, er ganske utrolig.
Man får følelsen av at de har kjent hverandre i evigheter.
Og at han stoler på henne.
Får jeg lov?
Snakk fritt.
I vanskelige tider er frykt et sikrere kort.
Du er snart omringet. Du beveger deg allerede.
Og hever den i tide til å skyte.
Innen du skyter, er det fire der.
Når du regisserer en pilotepisode, etablerer du mye.
Du legger an tonen for hele serien.
Jeg ville for eksempel at actionnivået skulle leve opp til
Bobas potensial forrige sesong.
Men jeg måtte også etablere hvordan han gjorde forretninger i palasset.
Er dere lojale mot meg om jeg skåner dere?
Jeg måtte etablere tilbakeblikkene og at
han stiger i gradene hos tuskenene.
Vi ville at tuskenene skulle være ulike alle stammer vi hadde sett før.
Det var en hel designprosess.
IKKE GÅ PÅ SANDEN
Min favoritt blant originalskapningene i år er sandskapningen.
Men det er fordi jeg alltid har villet lage noe med fire armer.
Vi designet dette tidlig i førproduksjonen.
Det var korona, og alle hadde hjemmekontor. Vi var begrenset til Zoom.
Hvordan formidler man ideen om hvordan den skal se ut og bevege seg?
Nok en gang måtte jeg gå tilbake til
røttene mine med actionfigurer og enkel animatikk.
Jeg laget en rask liten skulptur for å vise
hvordan skapningen skulle se ut og bevege seg,
hvordan han skulle gå fra å være tobeint
og gå ned i kentaur-modus,
der armene var som bein, men de er fortsatt hender.
Jeg skulle bruke leire og lage resten,
men så tenkte jeg at det var raskere å filme.
Det var en fantastisk referanse så vi kunne følge følelsen i sekvensen.
Han ville at det skulle føles klassisk...
PAUL KAVANAGH ANIMASJONSANSVARLIG
...som i stop-motion-tiden,
Ray Harryhausen-tiden, Gudenes krig,
den typen ting.
Og skapningdesignet var perfekt for det.
Jeg ville at han skulle bruke alle armene strategisk i kampen.
Og om du klarer å binde to av armene med en lenke,
har han to til. Så om han slår Boba,
slår han ham to ganger, én gang med hver arm.
Du skjønner hvorfor tuskenene ikke har klart å felle ham.
Når Boba klarer det, beviser han for stammen at han er en ressurs.
Jeg tror Boba Fett faktisk
har sett et nytt liv
med tanke på tuskenenes omsorg.
Med tanke på familiefølelsen,
det samholdet han aldri har hatt.
Krigere, forbered dere på kamp!
Ryttere, følg meg!
Jeg så Lawrence of Arabia
og A Man Called Horse for denne episoden.
Lawrence of Arabia hadde de fantastiske togsekvensene.
Og det var kinematografi som Dean og Cundey og jeg
virkelig studerte i Lawrence of Arabia.
Oppgaven er å ta alt som har kommet før,
alt publikum har reagert positivt på...
DEAN CUNDEY FILMFOTOGRAF
...og si: "Hvordan kan jeg føye historien min
"til det emosjonelle elementet som de elsket?"
Jeg synes det er fascinerende at Jon klarer
å peke på et levende øyeblikk
som handler om noe publikum elsket i en annen film
som gjelder Star Wars-verdenen, og nærmere bestemt Boba Fett.
Bildene er veldig sterke når det gjelder å holde kontroll
og ikke la kaoset trappe opp,
selv når du gjør ting av rett grunn.
Jeg tror det er det serien handler om, at han prøver å finne ut
hvordan han skal kontrollere disse overveldende kreftene.
Jon viser oss opptak fra Lawrence of Arabia.
Jeg ser det fordi... Hjemme på New Zealand
så jeg disse filmene som gutt.
Jeg elsket Omar Sharif,
og jeg ser alle skuespillerne fra barndommen min. Jeg elsket Anthony Quinn.
Og der er alle sammen. Jeg ser dette, og så
går vi og ser førvisualiseringen. Jon forteller oss bakgrunnen,
og så begynner vi å filme. Det er sand og et tog der.
Jeg føler at jeg er med i Lawrence of Arabia. Men nå er jeg Lawrence.
Han er forandret. Og alle modnes når de blir voksne.
Og når vi blir modne, blir vi oftere mildere,
og jeg tror det er det som har skjedd med Boba på en måte.
Av med masken. En ny mann med en ny stamme.
Han er ikke alene lenger.
I originalmanuset ble Boba godtatt av stammen.
Han hadde et øyeblikk med høvdingen, og så sto han og holdt gaffien sin.
Jeg husker tidlig i løypa at jeg, Jon, Dave og Robert snakket
om at vi måtte gjøre mer.
Vi trengte noe sterkere på slutten.
Sett i gang. Lås det. Kjør lyd.
Klare. Action.
Vi jobbet med kampkoreografer. Vi jobbet med stuntfolk
som spilte stammemedlemmene,
og fant på denne
gruppebevegelsen som jeg synes er veldig sterk på slutten.
Og én, to, tre, fire,
og vipp, og kom igjen.
Jeg bidrar med māori-kulturen min, men det er snarere en energigreie.
Og jeg er opplært i noe vi kaller taiaha, staven vår,
som har vært til nytte når jeg bruker gaffistaven.
Mye av samtalen som finner sted rundt Star Wars,
er hvordan man skal ta høyde for det som er vist allerede.
Design, figurer, historier,
og dette var en mulighet til å ikke bare utvikle Boba Fett,
men utvikle kulturen til Mos Espa.
Jeg overbringer bare ordførerens hjertelige velkomst,
som jeg uttrykker i hans sted.
Det var som julaften hver dag på settet. Selv mens jeg regisserte,
kom det nye figurer og rekvisitter
eller praktiske effekter fra Legacy.
Så du ble tilkalt fra settet for å se
hammerhai-ordføreren dukke opp en dag.
Det var fantastisk. Jon, Dave og jeg fikk se ham da han ble
satt sammen for første gang.
Du følte at du var i en romvesen-dyrehage. Det så så ekte ut.
Den har så mange følelser i denne rare, utenomjordiske formen.
Og det er en av de mest ikoniske rollefigurene fra Cantina.
Om du ikke husker noe annet, sier du: "Hammerhai-fyren
"var ypperlig." Det satte preg og...
Jeg har sett det i mange av filmene. Det er sjokkerende hvor
levende den føles når du stirrer på den.
Hvem er det som kommer uanmeldt?
Jeg er faktisk inni figuren.
JOHN ROSENGRANT ORDFØREREN
Vi laget en ryggsekk for å holde oppe vekten til rollefiguren.
Vi tok et fiberglass-skall og festet det så jeg kunne ha det på
og vekten ble bedre fordelt.
Men man må finne ut hva den skal gjøre.
Om den skal blunke, må den ha panne.
Når det gjelder ithorianeren,
hadde den merkelige munner på hver side, som beveger seg,
og han snakker hvalspråk, og så blir det oversatt.
Han har en oversetterboks.
Nattevindens orden har ikke lov til å operere utenfor hutt-rommet.
Takk for at du leverte ham.
Jeg synes alltid det er morsomt når vi gjør disse realfilmene.
Vi får mange av de samme problemene som med Clone Wars.
For nå forteller du så mange historier.
"Jeg vil ha en itorianer, men jeg vil at den skal snakke.
"Vi vil ikke ha undertekster."
Hvordan gjør vi det? Den har en stemmeboks.
Om du ser den episoden av Clone Wars, hadde vi den.
Så lager de den, og jeg stirrer på den og tenker:
"Jøss, der er stemmeboksen vår." Det er så kult at den er der enda.
Og det er... Det er det fansen vil.
De vil ha ett sammenhengende univers.
Å lede en familie er mer komplisert enn dusørjakt.
Er det alt?
Dra til Garsas Helligdom.
Du vil se hva jeg mener.
Vi hadde rundt 300 nye kostymer til Garsa, som ingen hadde sett før.
SHAWNA TRPCIC KOSTYMEDESIGNER
Jeg har mange bøker om alt som har med Star Wars å gjøre.
Jeg har til og med Battlefront-bøker. Jeg vil bare sørge for
at jeg beholder den estetikken og holder meg i den verdenen.
Det var en morsom utfordring,
å sørge for at det var et skille mellom alle folkene
vi møter i serien.
Du har nok fått fram poenget ditt.
Garsa Fwip er eieren av Helligdommen.
Og Helligdommen er et fantastisk
kasino og bar på Tatooine.
Det er litt som Rick's i Casablanca, om du kan forestille deg det.
Og hun er Rick.
Eller en blanding av Rick og Beyoncé
og Lauren Bacall, antar jeg. Jeg vet ikke.
Jeg husker årene dine på arenaen.
Jeg har aldri sett så imponerende kampdyktighet.
Du var en legende.
Hun kan tolke den hun snakker med, og kan navigere
og holde seg i live og blomstre.
Men å være en del av arven med sterke kvinnelige figurer i denne verden
er en utrolig ære.
Så slipp fri denne kunden,
og la disse bra folkene ha det gøy igjen, og så
sletter jeg gjelden din.
Det var verdt et forsøk.
Hei, kompis.
Du trenger visst en jobb.
Det har funnes flere wookieer som Krrsantan
i det utvidede universet opp gjennom årene, så folk har sagt:
"Hva om det ikke er Chewbacca eller en mørk versjon av Chewbacca?"
En dusørjeger-wookiee, en jedi-wookiee.
Først og fremst,
hvordan kan en unge se på ham og vite at det ikke er Chewbacca?
Det må være visuelt slående på en måte som er øyeblikkelig annerledes.
Det Carey bidrar med i fremføringen, holdningen hans, måten han står på,
det er annerledes enn Peter.
Han har de skarpe øynene
mens Peter har snille, ømme øyne.
Ta vare på deg selv.
Greit.
Jeg måtte skape denne holdningen for ham, for
han er alltid rasende. Det er sånn han er.
Jeg ville være sikker på at selv om jeg sto der
og ikke hadde ansiktet å vise det med, ble det formidlet gjennom figuren i drakten.
KOSTYMETEST
Robert Rodriguez hadde jobbet med Carey Jones før.
Carey Jones pleide å jobbe med meg på Stan Winston for mange år siden.
Men Carey gikk virkelig inn i rollen.
Og siden han også jobber med effekter,
visste han hva han bega seg ut på.
Legacy fant på et fantastisk system der...
Jeg ble imponert. Hva enn jeg sa,
åpnet og lukket kjeven til Krrsantan seg.
Og til og med pannen, om jeg ville skule eller heve den,
beveget det ansiktet.
Det elsker jeg.
De prøver å lage en kampstil for Boba.
Mens mandalorianeren er en elegant pistolmann,
er jeg mer som en Conan. Det var referansen.
Men jeg ville også at det ikke skulle se så bang-bang ut,
endimensjonalt. Jeg ville at han skulle være presis,
og vi ser litt av det når han bruker gaffistaven.
Jeg undersøkte litt og fant ut at gaffistaven
faktisk var basert på et krigervåpen fra Fiji
som er kjent som en totokia, og den greia er faktisk et fuglenebb.
Jeg tenkte på alt det, så når jeg slår,
bruker jeg den rette delen av våpenet.
Selv når jeg ikke har våpenet, bruker jeg likevel knuten.
Så om jeg slår, bruker jeg en vridningsbevegelse
for å representere knuten i gaffistaven,
bare for å gi ham en egen stil.
Jeg var veldig begeistret, for episoden min tar opp igjen
etter episode fem i første sesong, den Filoni laget, som heter "The Gunslinger".
Der alle sa: "Herregud, er det Boba Fett?"
For så fort de hørte sporene, sa alle:
"Vi vet hvem det er."
Vi fortsetter historien. Han redder henne og tar henne med til en mod-salong.
Jeg får etablere hvordan hun fikk den kybernetiske robotmagen.
Det har vært veldig morsomt for meg.
-Vi vil se ham sette... -Jeg trodde T-bøylen var her.
Det skal være løst.
Det var mange praktisk effekter.
Det de måtte gjøre, er egentlig som en kul tryllekunst,
der jeg ligger i en kasse,
og så la de en protese av meg
oppå, så det ser ut som jeg ligger flatt på senga.
Jeg vitset om at det er som det knepet der kvinnen blir saget i to.
Og på den måten kan de vise
at de opererer magen min. Du ser mekanikken.
Skal du ikke lukke henne?
Og dekke til det vakre maskineriet?
Vi introduserte mandalorianeren som en som var veldig...
Hadde veldig blandede følelser for droider.
Og neste generasjon installerer faktisk droidedeler i kroppen sin.
Det er utviklingen fra generasjon til generasjon, hvordan holdningene endrer seg
sammenlignet med den forrige.
Hva gjorde du med meg?
Jeg tok deg med til en mod-salong i Mos Eisley.
Jeg er lei av at slike som oss dør på grunn av andres dumskap.
Vi er smartere enn dem.
På tide vi griper sjansen.
Vi?
Helt fra begynnelsen føltes Boba Fett som
The Addams Family-versjonen av The Mandalorian,
der droiden hans var 8D8,
som spilles av Matt Berry med den sarkastiske stemmen.
Deres torturskrik vil sende en klar melding
til alle mulige utfordrere til tronen din.
Slottet føles hjemsøkt,
og rancoren er ikke der lenger,
så vi visste at vi måtte ha en måte å...
Å begynne å befolke menasjeriet hans.
Ta imot denne gaven som godtgjørelse.
Den er litt av en gave.
Det var en vakker miniatyr
for interiøret til rancor-gropen.
ENRICO DAMM VISUELLE EFFEKTER, ILM
Det var faktisk en ganske stor modell av portene og åpningen
og steinene og risten på toppen.
Vi liker å være nesten arkeologisk nøyaktige.
Det er er researchere på ILM som kan gi oss bilder bak kulissene
fra originalfilmene, og vi kunne være veldig nøyaktige.
Vi skannet den og brukte den i LED-studioet vårt,
så vi kunne filme skuespillerne i disse omgivelsene.
I hodet mitt
er det som gjør rancoren mest minneverdig
at rancortreneren blir så trist når rancoren...
Når Luke lukker porten på hodet hans.
Og Luke kjemper for livet.
Du heier på ham, og så
ser du den stakkars rancorvokteren trøstes når han er veldig trist.
Jeg synes det var veldig pussig. Er det som hunder?
Ideen med å gi det den dimensjonen var veldig artig,
og jeg synes prikken over I-en
er treneren.
Jeg stoler ikke på noen som ikke liker hunder.
DANNY TREJO RANCOR-TRENER
Jeg tror du må elske hunder for å sette pris på rancoren.
Han er bare som en diger hund.
Du kan lære ham å være brutal, du kan lære ham å beskytte,
eller du kan lære ham å være valp.
Dette er riktig sted, ikke sant?
Er dette stedet? Ja.
Om han knytter bånd med deg, om du er personen hans,
hører han på deg,
og Boba Fett forstår det.
Når jeg tar av hetten og han ser på Boba Fett,
og han sier:
"Han stoler på deg, så jeg stoler på deg."
Rolig, gutt.
Han er en av de mest populære skapningene i Jedi-ridderen vender tilbake.
Og da vi hadde en mulighet til å få ham tilbake i Book of Boba,
hadde jeg et stort smil om munnen da Jon sa:
"La oss prøve å finne en sekvens for å hedre skapningen."
Og for å hedre skapningen så vi på alle opptakene,
vi så på de opprinnelige dukkene,
for vi ville fange essensen.
Det er ikke den samme, så den kunne være litt annerledes.
Men vi ville bevare sjarmen i det vi så.
Og sjarmen kom fra denne hånddukken som Phil Tippett laget.
Det var et gummimonster.
Måten det ble filmet på, måten det belyst på,
måten den var malt på, var kjempebra.
Det så ikke helt fotorealistisk ut, men det var ikke nødvendig.
Det var snarere den emosjonelle innvirkningen. Det var det vi ville fange.
I Jedi-ridderen vender tilbake hadde vi en stor hånd som tok tak i Luke.
Så vi tenkte at Boba Fett skulle ri den i denne versjonen.
Vil vi at han skal ri et digert blåskjermmonster,
eller vil vi at han skal ri et ekte rancorhode?
Og jeg tror valget var: "Vi tar den helt ut."
Det vekker gamle minner, ikke sant?
I gamle dager.
Det var mer enn å bare ha hodet.
RICHARD BLUFF VISUELLE EFFEKTER
Vi endte opp med å bruke hodet og skuldrene,
og så bygge CG-armene ved hjelp av det.
Alt etter hvilket klipp du ser på, er det enten bare CG,
bare praktisk, eller en kombinasjon.
Og så fort du får skapningen som kanskje har
en litt mekanisk bevegelse, begynner du å tro mye mer på det.
Du må nesten fortelle deg selv at det ikke er ekte.
Vet du hva jeg mener?
Den greia er diger. Den beveger seg,
og den... Du vet, som når...
Når du har en animatron og den beveger seg,
beveger denne delen seg,
men når med nakkemusklene, når alt beveger seg med den,
er det bare... Jøss.
Jeg vil lære å ri på denne.
Hva for noe?
I begynnelsen så Jon og jeg gjennom alle sesongene,
og Jon har mye han vil oppnå,
og vi liker begge Mando,
og vi følte at det var vanskelig
å gå en hel sesong uten å se ham.
Han er en venn av Boba,
så det gir mening å få ham med i historien.
Hva er dusøren?
Ingen dusør. Vi trenger muskler.
Boba Fett.
Han ville satt pris på det.
Når vi hadde The Book of Boba Fett i tidslinjen og lot alt falle på plass,
kunne vi la det gå litt tid
for å ta en pustepause og møte mandalorianeren
etter at han hadde tatt av seg hjelmen
og barnet ikke lenger var i livet hans.
Far-barn-forholdet som utviklet seg, var ikke der lenger.
Så livet hans mistet litt av meningen.
Det føltes fruktbart.
Jeg kan bringe deg inn levende
eller død.
Han er dusørjeger igjen. Han har mørksabelen.
Du føler at han er en som leter etter hjemmet sitt...
BRYCE DALLAS HOWARD REGISSØR
Han leter etter sin plass i galaksen.
Tidlig i episoden
ser du Mando dra til Væpneren og Håndlangeren og ta kontakt med dem.
I den prosessen kan han trene.
Der, føl det.
Du er for svak til å kjempe mot Mørksabelen.
Den vinner om du kjemper mot den.
Du kan ikke kontrollere den med styrken.
Eksposisjon kan være en stor fartsdump midt i veien.
Men i Star Wars sitter du som på nåler
fordi du vil vite mer om bakgrunnen.
Jeg peker alltid på scenen der lyssabelen kommer frem,
og Obi-Wan Kenobi begynner å snakke om klonekrigen og Lukes far.
Kjempet du i klonekrigen?
Ja. Jeg var jediridder en gang, som faren din.
Skulle gjerne ha kjent ham.
Han var galaksens beste stjernepilot
og en slu kriger.
Du har visst blitt en ganske god pilot selv.
Å la bakgrunnen til Mandalore komme nå,
etter tre sesonger av fortellingen vår,
fordi folk er så nysgjerrige på hva utrenskingen var,
hva de tusen tårers natt var og de eldgamle sangene.
Så vi begynte å vise bildene.
Bildene måtte ha samme stemning som det George og Dave skapte
på Mandalore i animasjonsserien.
Men dette var vår vei å komme inn i det.
Mandalorianerne ble villfarne.
Til slutt ødela Imperiet
alt vi kjente og elsket i de tusen tårers natt.
Utrenskingen av Mandalore var en interessant sekvens.
Vi så på mange filmreferanser for ting, som for eksempel Jarhead,
der de er ute i ørkenen, oljefeltene,
og det er bare silhuetter av soldater med ødeleggelser.
Det ser ut som helvete på jorden bak dem.
De er midt i ødeleggelsene,
og du ser robotene komme mot deg.
Vi brukte K-2SO-droider, noe som er veldig interessant.
Vi brukte sondedroider, og det er også er veldig interessant,
å se dem igjen
når de kommer gjennom ilden og er i silhuett mot ruinene.
Det er veldig sterke bilder.
Bare de som gikk den rette veien, slapp unna forbannelsen i profetien.
Nå lærer vi mer om skjulestedet og hva reglene er.
Og hvor mye det sårer ham å være utstøtt
fordi han brøt den ene regelen han visste at han aldri kunne bryte.
Din Djarin, har du noen gang tatt av hjelmen?
Jeg har det.
Da er du ikke lenger mandalorianer.
Jeg ber om tilgivelse. Hvordan kan jeg sone?
Dra, frafalne.
Jeg fikk meldingen din.
Hvilken melding?
Du sa du fant en erstatning for Razor Crest til meg.
Ja, jeg sa det og gjør det.
Jeg har jobbet beinhardt. Har du pengene?
Jeg er veldig glad i N-1,
for jeg designet den opprinnelig til Phantom Menace.
Det skulle være Anakins speeder.
Den ble designet for å ligne en F1-versjon av en X-wing.
George og jeg fant ut nyansene i det,
og det er en veldig særegen stil.
Det er en veldig håndlaget maskin.
Jon sa at vi skulle behandle den som en klassisk vintage-bil.
La oss ta den frem fra møllkulene, som om Peli fant den i en garasje
og viste den frem, og nå fikser de den.
De setter den sammen og ettermonterer ting,
oppdaterer, beholder estetikken til det som var der,
men gjør det til noe nytt.
Gode nyheter! Jeg fant en venturi-kraftassimilator til deg.
Du blir det raskeste skipet i Ytre Randsone.
På 50- eller 60-tallet,
som George Lucas la Siste natt med gjengen til,
kjørte de rundt med Deuce Couper eller Ford 32-modeller med tre vinduer,
og de kappet av deler av dem
og brukte fartsmodifikasjoner.
Vi ville holde liv i den ånden,
så ideen med å lage en N-1-starfighter
på et verksted med en mekaniker
og bygge en egen spesialversjon av det...
Det er noe av det Star Wars handler om.
Begge er helt med og oppglødde.
Det er ikke sånn: "Hvor er dampmanifolden?"
Liksom: "Hun har noe på lur."
Og det har hun absolutt.
Designet ble tegnet for mer enn 23 år siden.
Jeg husker at jeg satt i den i Leavesden i London for 23 år siden
da vi filmet den filmen.
Jeg hadde en mulighet til å sitte i denne nye versjonen 23 år senere.
Det fikk meg til å smile fordi det var som om jeg aldri ble voksen.
Dette var alltid der.
Dette er så fint.
Jon begynte å snakke om å ha en treningssekvens med Luke,
for vi visste at publikum kom til å lure på hva som skjedde med Grogu,
og hvordan vil vi at Luke skal være som lærer.
Symmetrien
med å bli opplært av den arten, og så ta en
av samme slag for å lære opp var veldig tilfredsstillende.
Luke måtte undertrykke sin sentimentale side
og være så profesjonell som mulig,
og prøve å gi eleven sin verdiene han kommer til å trenge
om han skal bli jedimester.
Jeg har alltid følt at Luke
har tatt et steg til på Qui-Gon Jinn-veien,
selv om han ikke egentlig kjente Qui-Gon.
Men Qui-Gon lærte opp Obi-Wan, Obi-Wan lærte opp Luke,
så du kan få den typen metodikk der.
Det er også interessant, for Qui-Gon lærte opp Obi-Wan,
og Obi-Wan lærte opp Anakin.
Så Obi-Wan lærer opp far og sønn, noe jeg synes er fengslende.
Og så lærer faren opp Ahsoka, veldig fengslende.
Jeg innrømmer at Ahsoka er litt røff,
men med mye opplæring og tålmodighet,
blir hun kanskje til noe.
Det største var å ha henne på skjermen med Luke.
De har et merkelig forhold, for hun ble lært opp av faren hans,
og han kjente egentlig aldri faren sin.
De kan gi litt kontekst til hverandre på en vakker måte.
Så lik faren din.
Star Wars har alltid vært unikt med sine
sterke, kvinnelige figurer.
Prinsessen var ingen sart blomst.
Ned i søppelsjakten, flygutt.
Hun stod ansikt til ansikt med Vader, og
var frekk mot ham.
Og med Ahsoka har du en jedikvinne
med en komplisert bakgrunn.
Det er bare spennende.
Jeg har sett hva slike følelser kan gjøre med en utlært jediridder.
Med de beste av oss.
Jeg vil ikke sende barnet nedover den stien.
Og Rosario er selvsagt herlig.
Dette er et morsomt øyeblikk med Rosario.
Hun visste det ikke, for i manuset hennes sto det Plo Koon.
Hun visste det ikke før vi filmet
at hun ikke skulle møte Plo Koon.
Jeg gjør alle scenene mine.
Det blir interessant med mester Plo Koon.
Jeg var litt forvirret av det, men greit.
Det kan bli interessant. Hvordan hopper det rundt?
Vet ikke. Jeg tenkte at det kom til å gi mening.
Jeg skulle stille alle spørsmålene på settet
og finne ut av det.
Og så kommer Mark Hamill.
Jeg kunne ikke tro at jeg sto der foran ham,
og at vi jobbet sammen.
Og jeg har lyssabler,
og det er en liten Yoda der,
og den ekte Luke Skywalker står foran meg.
Jeg kan ikke tro at jeg ikke besvimte den dagen.
Jeg kan ikke tro at de holdt den hemmeligheten for meg den dagen...
Helt til jeg var på settet med ham.
Får jeg se deg igjen?
Kanskje.
Måtte Kraften være med deg.
Nøkkelen var å ha Mark der,
for du skjønner hvor mye det betyr for ham.
Denne rollefiguren.
Du forstår det når du ser ham der og...
Og bare blikket hans når han så Graham fremføre,
en følelse av stolthet han hadde
da han så den engasjerte fremføringen og at han var en del av det.
Jeg sier: "Han sa en gang til meg, uten at jeg ser på ham:
"'størrelse ingenting betyr.'"
Jeg føler at det preger Grogu.
Grogu stopper, og jeg føler det. Og så snur jeg meg.
Vi gjorde tagninger med Mark, og så gjorde vi tagninger med Graham,
og det var alltid ett kamera, for vi hadde noe som kalles en fluksrigg...
DAVID KLEIN FILMFOTOGRAF
...på kameraet, som er to små IR-kameraer
på hver side av linsen vår,
og Graham har usynlige infrarøde prikker i ansiktet.
Noen synlige, andre usynlige. Og det fungerer veldig bra.
Men rollefiguren tilhører Mark.
Mark og Graham måtte smelte sammen og bli Luke,
og Mark måtte dele all kunnskapen sin om hva det betyr å være Luke.
Veldig spesielt for oss alle.
"Størrelse ingenting betyr."
Sånn snakket han.
Han snakket i gåter.
Har du hørt noen snakke sånn hjemme?
Det er en ny prosess for oss begge.
Vi prøver å gi filmskaperne alt de trenger.
Jeg har gjort alt: teater, radio, TV, filmer.
Hver av dem har bestemte krav.
Men dette er noe helt nytt.
Jeg lurer på om det er... Jeg endrer timingen på
"vent før du tar det".
Jeg tror jeg la det frem tidligere.
Ja.
Så var han borte igjen. Jeg sier "vent".
Dette er en sammensatt fremføring.
Ikke bare fra stuntmannen, men med innspill fra regissøren og manus,
med mange elementer som kommer sammen,
så det blir en læringserfaring.
Der og der.
Ja, der.
Jeg synes noe av det gøyeste ved å jobbe med filmen...
ABBIGAIL KELLER VISUELLE EFFEKTER
...var at Jon, Dave og Robert er støttende når det gjelder prøving og feiling.
Vi har virkelig et trygt sted å prøve og prøve på nytt
og lære og forbedre med teknologien.
Noe av det mest tilfredsstillende med arbeidet vi gjorde med Luke,
var progresjonen.
På slutten av andre sesong hadde vi
fått mye erfaring.
I andre sesong jobbet vi med visuell effekt-teknikere i Lola.
Og i den prosessen
brukte de en deepfake for å forstå hva bildet måtte være
for ansiktsbyttet til Luke Skywalker.
På den tiden kunne vi ikke bruke dem i sluttproduktet,
for teknologien var fortsatt under utvikling.
Vi fikk ikke oppløsningen vi måtte ha.
I Book of Boba Fett
visste vi at vi måtte gjøre ti ganger så mye arbeid.
Figuren måtte virkelig bære episoden.
På grunn av stuntarbeidet som måtte til, trengte vi et CG-hode også.
Vi visste at vi ville
snakke med John Knoll og ILM for å se
hvordan vi kunne kombinere alle de nye teknologiene der ute,
i tillegg til et CG-hode, for å løse problemet i Book of Boba Fett.
Landis fortsette utviklingen av deepfake-arbeidet, og så klart
jobbet vi med Dave Klein med mange tester før filmingen.
Vi filmet tomme bakgrunner utenfor på forskjellige tider på dagen.
Vi filmet det i LED-studioet,
forskjellige tester med Graham som beveget hodet sitt
i forskjellige vinkler på kraner
med forskjellige LED-studioer,
og vi måtte finne ut hvor det brister.
Progresjonen fortsatte å utvikle seg.
Da arbeidet ble gitt til ILM
og Pete Demarest fikk tak i det høyoppløste materialet
og begynte å jekke alt opp et hakk,
ble det bare bedre og bedre.
Jeg tror ILM fortsatte å gå fremover
da de ansatte Sam Head.
Han er selvsagt kjent for dem
som har fulgt utviklingen av deepfake-arbeidet
med denne rollefiguren.
Han kunne gi råd og veiledning,
og det var et samarbeid mellom Pete Demarest og Sam,
John Knoll, Landis og mange andre som gjorde at dette arbeidet
kunne oppnå det det gjorde.
Hopp, og mens du gjør det, føler du Kraften strømme gjennom deg.
Du prøver for hardt. Ikke prøv.
Gjør.
Når vi jobber med visuelle effekter, jobber vi så klart i etterkant,
og som oftest er det en tankeprosess med:
"Dette blir vanskelig å gjøre praktisk."
Å få ungen til å svinge seg rundt, gjøre salto,
og jeg tror vi på en måte
forberedte oss på mange digitale gjenskapninger.
Vi måtte ikke gjøre så mye for å få det til å funke, faktisk.
Sett på maken.
Den nye stjernen.
Ofte fant du Mike Manzel og teamet hans
i et studio med Grogu på enden av en stang
mens de jobbet med saltoene.
Og prøve å se hvor realistiske de kunne gjøre landingene.
Jeg tror de inviterte Jon og Dave dit av og til
for å se de øvingene.
Og på det tidspunktet
så du at Dave mentalt krysset av
hvordan han muligens kunne klippe den sekvensen.
Det er enkle scener, og til slutt
har vi et øyeblikk der kameraet filmer ham.
Når Luke lærer opp Grogu,
må du få publikum til å tro
at det kanskje er bedre at Grogu er med Luke
enn at han er med Mando.
Det er knepet.
Selvsagt vil vi at han skal være med Mando.
Men er det det rette?
Jeg tror ikke Luke argumenterer for noen av delene.
For jeg tror Luke, mer enn noen annen jedi i galaksen,
forstår hvordan det er å være med den du bryr deg mest om.
Å være med farsfiguren din.
Så jeg tror Luke er en veldig god mentor for Grogu.
Jon leverte manuset til sjuende episode, sesongfinalen,
og det var et langt, tettpakket manus.
Mer som en diger dobbelepisode som hadde med alt.
Mando, lille Yoda, Scorpeneks, en utøylet Krrsantan,
Cad Bane, Boba som rir en rancor,
alle gotraene og fraksjonene som kjemper i byens gater.
Den episoden alene var som Star Wars Greatest Hits.
Full av masse kult.
Jeg ville så gjerne gjøre det,
men jeg trodde Jon ville regissere den selv,
for han hadde ikke forpliktet seg til noen andre episoder.
Jeg gikk til ham og argumenterte for at jeg skulle regissere den.
Og han sa...
Han klødde seg på haka,
lenge nok til å gi meg et hjerteinfarkt,
og så sa han: "Greit. Du kan regissere den."
Jeg forstår fortsatt ikke hvordan han fikk filmet alt.
Hvordan fikk han det til?
Du ser denne episoden der rancoren angriper Mos Espa.
Det er som en storfilm. Vi er bare på den lille plassen vår her,
og Robert løper rundt med kameraet og teamet,
og energien hans vises i alle bildene.
Vis oss kniven, gjør deg klar til å dra,
og mens du drar, ser du på dem en siste gang.
Det var en diger oppgave å iscenesette den siste kampen i sjuende episode,
selv om vi jobbet med det tidlig i førproduksjonen
ved å lage spesifikk animatikk og førvisualisering
så jeg kunne redigere den til den var ganske konsis.
Det var fordi jeg visste at vi skulle være på ekte sett, ute i sola,
vi skulle ikke være i LED-studioet.
Jeg kunne finne på mye action på sparket,
og det er da jeg er i mitt rette element, og jeg elsker det.
Når du har en vidåpen lekeplass med kule rollefigurer,
og vi bare tar den helt ut.
Cad Bane var en figur som dukket opp i The Clone Wars,
som Dave var en stor del av å få med i verdenen.
Hatten gjør at du skiller deg ut.
Jeg liker ikke å gjemme meg under en hjelm.
Jeg vet ikke hvordan vi klarte det. Men Legacy
fant på et konsept der...
Det er så nær ansiktet til skuespilleren
at du ser munnen hans bevege seg.
Boba Fett er en kaldblodig morder som jobbet for imperiet.
Vi laget de delene her.
En av hovedskulptørene mine, Jason Matthews, gjorde det,
og skapte utseendet for å matche figuren
Cad Bane fra animasjonsserien.
Dorian Kingi er en god skuespiller,
som har den perfekte kroppstypen for Cad.
Uten å avsløre alle triksene laget vi veldig forseggjorte tenner
som fikk munnen hans til å stikke ut
for å få til beinstrukturen til Cad.
Det er ikke første gang jeg banker deg på jobb.
Ansiktet ble til veldig raskt.
Jeg tror det vanskeligste var hatten. Den måtte være helt riktig,
og jeg sendte dem mange bilder av Lee Van Cleef.
For i bakgrunnen til Cad Bane, da George laget denne rollefiguren,
laget han navnet Cad Bane og sa
at det på en måte er Lee Van Cleef mot Boba Fetts Clint Eastwood.
Jeg er fortsatt raskere enn deg.
Det kan så være,
men jeg har rustning.
La oss finne det ut.
Rustningen gir deg en følelse av makt,
og så snart du tar den på, føler du...
Du føler den inni deg også.
Du føler deg litt sterkere.
Det er interessant at selv når jeg har på meg hjelmen
og Robert ser mange av klippene under redigeringen,
føler han at figuren vises gjennom hjelmen også,
bare små ting som...
Bare måten hjelmen beveger seg bare litt på,
men du får en følelse av hva jeg gjør under hjelmen,
og det skinner gjennom.
Jeg kan ikke forlate Mos Espa.
De stoler på meg.
Ideen om at rancoren er løs i Mos Espa
med alle kuplene og tårnene
og at det kan bli en kamp i kaiju-størrelse, som King Kong,
med en figur som allerede føles
litt stop-motion- eller Harryhausen-aktig.
Og å ha den figuren på frifot.
Så kan Grogu tre inn
med sin kjærlige ånd og hjelpe til med å avslutte sekvensen på en måte
som forhåpentligvis er uventet, men ektefølt.
Det føltes veldig riktig.
Jeg ville at det skulle føles som om kreftene har utviklet seg.
Jeg sørget for at han ikke lukket øynene
da han brukte kreftene sine i dette øyeblikket.
Jeg ville holde dem åpne,
nesten som om han bare sender kjærlighet og ro og empati til dyret.
Det er første gang du ser ham bruke Kraften uten å lukke øynene.
Ikke før på slutten av klippet
lukker han dem for å få rancoren til å sovne.
Hva lærte han av Luke?
Det handler ikke om makten til å ødelegge, om å bli ekspert på sverd.
Men det er en enklere makt, som brukes til å roe noe,
som demper raseri, sinne og frykt.
Grogu fjerner det, får den til å roe seg
og da er vi tilbake til det essensielle for jedier og Kraften.
Naturen til disse historiene blir bakt inn i kaken
når du ser på heltens reise,
for det handler om å bli en del av noe større enn deg selv.
Det er det heltemot faktisk er.
Heltemot er å sette til side dine egne behov
og gjøre dem underordnet noe som er større enn deg selv.
Og det som er større enn deg selv, kan være,
som i The Mandalorian i første sesong,
å skape en familie og være far til et foreldreløst barn.
I Boba Fett kan det bety at han, etter å ha mistet stammen sin,
skaper en egen stamme eller fellesskap med det han har lært.
Han har forandret seg litt, og jeg tror han alltid kan gå tilbake til det,
men nå når han har funnet Fennec
og sett at hun var på samme sted som han var,
så jeg tror han leter etter familiens bekvemmeligheter
og vil forstå det litt bedre.
Det er det Boba aldri hadde.
Det er den del av den emosjonelle reisen.
Hvorfor må alle bukke til meg?
Det er bedre enn å skyte.
Er det de eneste mulighetene?
Når du styrer byen, så.
For meg er The Book of Boba Fett mange fullendte sirkler.
Å få jobbe med favorittfiguren min i Star Wars, Boba Fett.
Å få jobbe og leke i denne verdenen som George Lucas skapte,
og han er den som personlig delte hemmeligheter om filmskapingens fremtid
med meg tidlig i karrieren min, noe som fikk meg hit.
Når jeg går rundt i dette studioet,
ser jeg fantastiske folk som er opptatt av å få disse figurene på skjermen,
og det betyr noe for dem.
Jon og jeg vil at det skal bety noe
for dem som jobber med den.
Det er en stor ære å si
at vi er ferdige med denne sesongen av Book of Boba Fett.
Gratulerer. Vi klarte det!
Gratulerer, alle sammen! BOOK OF BOBA FETT - Vi er ferdige!
Jeg synes vi har noen gode jedier som jobber med serien.
Vi er heldige som har dem.
Norske tekster: Heidi Rabbevåg