Modestóban, egy farmon nőttem fel.
A Völgyben felnövő legtöbb gyerekhez hasonlóan, nagyon érdekelt az autózás.
Sokat kóboroltam, az időm nagy részét az utcán töltöttem.
Ezt az utat járva, valahogy abbahagytam a középiskolát.
Anyám folyton aggódott értem.
"Semmi se lesz belőle."
Apám folyton azt mondta: "Ő későn érő típus.
"Ne aggódj miatta. Ő egy későn érő típus."
Autót vezetni, száguldani. Ezt nagyon szerettem.
Imádtam a sebességet.
Autószerelő akartam lenni, versenyezni akartam.
Abban az időben, a középiskolában, volt egy kicsi autóm,
ekkora volt az egész,
és egy kis mellékútról ráfordultam a kocsifeljáróra,
és akkor jött valaki.
Körülbelül 140 km/órával jöhetett.
Nem láttam, hogy jön.
Hallom a dudálást,
és bumm!
Oldalba kapott.
Az autóm hét-nyolcszor megpördült, és egy fán kötöttem ki.
Amikor felébredtem, azt hallottam,
hogy a nővér azt mondta: "Ne aggódj, az összes karod és lábad megvan."
Azt kérdeztem: "Hogy érti?"
THE MODESTO BEE McClatchy-újságok
Mindenki azt mondta, ilyet nem lehet túlélni.
A fiatalember túlélte a balesetet
Ekkor döntöttem úgy, hogy talán oka van, hogy itt vagyok.
Apám azt akarta, szálljak be az irodaszerüzletbe,
és vezessek egy üzletet.
Id. George Lucas
Ők építették fel nekem, hogy átvegyem, de azt mondtam: "Nem akarom."
Nem akarok olyan helyen dolgozni, ahol ugyanazt kell csinálni,
mindennap, újra és újra.
Ez volt közöttünk a legnagyobb nézeteltérés.
Azt mondtam: "Inkább mennék iskolába. Szeretnék egyetemre járni."
Ez a vietnámi háború alatt volt.
Csak főiskolára járhattam.
Sok társadalomtudományi órát vettem fel,
pszichológiát és antropológiát, és nagyon érdekeltek a dolgok.
Azt mondtam: "Ez nagyszerű. Imádom."
Az egyik könyv, amit el kellett olvasni Az ezerarcú hős volt.
És elkezdett nagyon érdekelni, hogyan épül fel egy társadalom.
Történetek, mitológia és hősök segítségével épül fel.
4. A legkorábbi hősök
A főiskola második évében kezdtem csak érdeklődni a filmek iránt.
Jelentkeztem az USC-re.
USC Filmművészeti Iskola Hugh M. Hefner mozgóképarchívum
Egy sor olyan filmet láttam, amiket még sohasem.
Nagyon rácsodálkoztam. Teljesen új világ tárult elém.
Amikor minden idődben filmekkel foglalkozol,
és minden másodpercét szereted.
Azonnal tudtam, hogy ezt nekem találták ki, ez az.
Nem tudtam, mi az a filmrendező.
Nem tudtam, mi az a producer, a rendező vagy bármi ilyesmi.
Annyit tudtam, filmet akarok csinálni, bármit is jelentsen ez.
részlet GEORGE LUCAS rövidfilmjéből
Az első félévben diákfilmeket kezdtem csinálni.
Szinte elfoglaltam a filmes tagozatot.
A 60-as években találkoztunk, amikor bemutatta a THX 1138-at,
egy rövidfilmet a filmfesztiválon.
George első díjat nyert.
Elektronikus labirintus: THX 1138 4EB
THX 1138 4EB. Itt a Hatóság. Álljon meg ott, ahol van.
Azt mondtam: "Sohasem fogok ilyen jó filmet csinálni."
Az egyik dolog, ami összekötött minket, hogy közönségfilmeket akartunk,
nem csak magunkat akartuk szórakoztatni.
Az összes barátom
mind olyan volt, akik imádták a filmezést.
Egyiket sem érdekelte a pénzkeresés.
Csak szerettek volna filmet csinálni.
Lucas befejezte az iskolát, és Francis Ford Coppolával dolgozott,
aki szintén nemrég végzett a UCLA filmrendező szakán.
Coppola Az esőembereket rendezte,
a harmadik profi filmjét a Warner Bros. számára,
és Lucas filmet készített róla, ahogy filmet csinál.
A lényeg az, hogy…
Nagyon kell akarni valamit,
és akkor semmi sem állíthat meg, azt hiszem.
Mondana valamit a fiatal asszisztenséről, George Lucasról?
Nos, ő nem az asszisztensem, a munkatársam.
-Oké. -George nyert egy díjat, hogy eljöjjön
a Warner Bros.-hoz, és megnézze, hogy készül egy film.
A Szivárványvölgyet forgattuk, amikor megláttam a szakállas fickót,
aki mindig bámult. Kérdeztem: "Ki ez?"
És azt mondta: "Téged bámul."
A forgatáson
csak mi ketten voltunk 50 év alattiak,
és csak mi ketten végeztük el a filmművészetit.
Megértettük egymást.
Fiatalok voltunk, és lázadtunk a rendszer ellen.
És '69-ben elmentünk San Franciscóba.
Francis és én is azt mondtuk: "Itt van a helyünk."
Nem sok előcsarnok van, ahol egy biliárdasztal vár.
Ez igaz. Reméljük, hogy hajnali háromkor
sokat segít majd nekünk, amikor épp dolgozunk egy filmen
a másik szobában. Ez a fő...
Saját keverő- és vágóberendezésünk volt.
Egy kis stúdiót rendeztünk be ott.
Mindent magunk csináltunk.
Az egyik vizsgafilmemből akartunk nagyfilmet csinálni.
Egy Coppola-produkció
a San Franciscó-i nemzetközi repülőtér egyik garázsában készült.
A tudományos fantasztikus történetet a 25 éves George Lucas írta és rendezte.
Lucas és felesége maguk vágták a filmet.
Bár a Warner Bros. finanszírozta a filmet,
Lucas kezében maradt a szakmai irányítás.
Ami a filmemet illeti, szabad kezet kaptam,
hogy azt mondjak, amit akarok.
Jót, rosszat vagy közömböset. De legalább én mondhattam.
THX gyógyíthatatlan, és őrizetben kell tartani.
A Warner Bros. nem is jött el, hogy megnézze, mit csinálok,
szerintem a forgatókönyvet sem olvasták.
Végül megmutattuk nekik, mire ők: "Te jó ég, mi ez?"
Evakuálás. A személyzet minden tagja...
A tanácsnak nem tetszett.
És megvágták. Kivágtak belőle öt percet,
méghozzá a jó részeket.
Nincs annál idegesítőbb,
hogy valaki, aki nem érti, amit csinálsz,
valami mássá akarja átalakítani a filmet.
A nézeteltéréseink a THX végső verziójáról
oda vezettek, hogy a Warner Bros.
végül megszakította velünk az együttműködést a továbbiakban.
A cég, amelyet együtt építettünk, az American Zoetrope, csődbe ment.
Francis elment, és megcsinálta A keresztapát.
A keresztapa
Azt mondta:
"Elég ezekből a művészkedő, sci-fiszerű, furcsa filmekből.
"Csinálj vígjátékot!
"Bizonyítsd be, hogy tudsz ilyet."
Először egy szereplőválogatáson találkoztam George-dzsal,
a nagyon fura című American Graffitihez.
Meg kellett néznem a "graffiti "szót,
mert nem tudtam, mi az, és voltak dolgok George kapcsán,
amit színészként rejtélyesnek találtam.
Nem úgy beszél, ahogy egy színészhez kell.
Egy kicsit rejtélyes.
Hangulatról beszél, a film világáról.
Hat hónapon át tartott a hat válogatás,
amíg az összes szereplőt kiválogatta.
Még viccelődtem is ezen.
Mire ő: "A kocsikat is ilyen sokáig válogattam."
Lenyűgözött, amikor forgattuk az American Graffitit,
az, hogy mennyi színészi szabadságot kaptunk, és a világlátása is.
Akkor még nem is ismertem ezt a kifejezést.
Az autók ugyanolyan fontosak voltak számára.
Sok minden a saját tapasztalatomból származik.
Akkoriban már nem volt divat a kocsikázás,
de tényleg úgy éreztem, dokumentálni szeretném
az ember közeli kapcsolatát a géppel.
A kocsikázás egyedülálló, amerikai randizási szokás volt.
Mit mondtál?
Várj. Mit mondtál?
Mit mondtál?
Valamilyen tudatalatti szinten,
Újraéljük 1962 örömét
a közönségnek nagyon bejött.
LEGJOBB FILM - LEGJOBB RENDEZŐ GEORGE LUCAS
Fontos pillanat volt a számomra, mert leültem és azt mondtam:
"Oké, most már rendező vagyok.
"Tudom, hogy kreatív lehetek oly módon, ahogy élvezem."
Egy nap a Mel's Dinernél ácsorogtunk,
és azt mondtam George-nak: "Mit gondolsz, mi lesz a következő?"
Mire ő: "Szeretem a science fictiont.
"Kubrick nagyot lépett előre…
2001: Űrodüsszeia Stanley Kubrick, 1968
"Úgy alkalmaznám, mint a Buck Rogers vagy Flash Gordon
"filmek, sorozat gyanánt.
"A 2001 speciális effektjeit használnám,
"csak az űrhajók nagyon gyorsan mennének"
És ez minden, amit mondott.
Ennyit tudtam összesen.
Kerestem a történetet,
és eszembe jutott a "mitológia".
Az a gondolat, hogy a társadalom hősöket teremt, hogy csodálhassuk őket.
De úgy láttam, mint egy mechanizmust, mint egy egyetemes valóságot.
Szóval azt mondtam, ilyet szeretnék, csak ennek a modern változatát.
Először fel kellett vázolnom a történetet.
A Whillsek naplója
Nem én vagyok a világ legnagyobb írója.
Elvittem a javaslatot egy pár stúdióba,
és visszautasították, nem értették.
Robotok és vukik.
Nem tudták végigolvasni, és azt mondani: " Értem, miről van szó."
A sci-fi nem volt valami nagy kasszasiker.
És ráadásul a fiatalokat célozta meg,
és a legtöbb stúdió azt mondta: "Ez a Disney témája.
"A többiek nem tudnak ilyet."
Nem reméltem, hogy valaha is sikerül leforgatni.
És átírtam.
Elvittem minden stúdióba, és mindenki visszautasította.
Eléggé kétségbeesett voltam.
De ha egyszer elhatározom, hogy megcsinálok valamit,
akkor semmi sem állíthat meg.
Tudtam, hogy el kell adnom.
Egy kép ezer szónál többet ér.
Felkértem egy illusztrátort, Ralph McQuarrie-t, hogy rajzolja meg.
Amikor megmutatta a képeit, azt mondtam:
"Pontosan ezt akarom.
"Száz ötletem is van.
"Rajzold meg ezt és ezt és ezt!"
A festmények tovább inspirálták a forgatókönyv megírását,
és így jutottam el a végére.
A film
csodálatos vizuális élményt kellett, hogy adjon, nem csak történetet mesélt el.
Olyan lesz, mint egy utazás hullámvasúton.
Olyan élményekkel teli, amikre rácsodálkoznak a nézők.
Ugyanakkor, az új Fox-stúdió vezetője, Alan Ladd, Jr.
látta az American Graffitit és imádta.
Fantasztikusan jó filmnek tartottam.
Azt mondtam: "Szeretnék találkozni George-dzsal,
"hadd lássam, milyen más ötlete van még."
Megmutattam neki a rajzokat, mire ő: "Hű, miről szól?"
Mire én: "Ez amolyan űropera, régimódi felfogásban,
"és van benne egy hatalmas kutya, aki együtt repül a hőssel,
"de nehéz megérteni, mi is ez."
Miután beszéltem vele,
kiderült, hogy rettentően érzékeny az egész iránt.
Pontosan tudta, mit akar.
Annyira egyedi volt, hogy azt mondtam, "Oké, csináljuk!"
Kétmillió dollárt irányoztunk elő a speciális effektekre,
ami ma egy jelenetre sem lenne elég.
Kezdetben a Fox nem volt nagyon... Akik finanszírozták a filmet,
nem akartak létrehozni egy új, speciális effektekkel foglalkozó céget,
ami kifejezetten a Csillagok háborúját csinálta volna.
Félmillió dollárt költöttem az ILM-re.
Az American Graffiti nyereségét fordítottam erre.
És van olyan, hogy az ember megbíz valakit,
aki igazán jó...
És az magával hozza az összes többi embert.
Egy organizmus lett belőle,
ami növekedett.
Próbáltunk nevet adni neki, de csupa rossz ötlet jutott eszünkbe.
De azt gondoltam, nos, egy raktárban voltunk,
tehát ipari volt, és mi a varázslat és a fény segítségével dolgoztunk.
És akkor beugrott.
Legyen a neve: Industrial Light and Magic.
ILM.
És elmentem forgatni Angliába és Tunéziába.
Felvétel!
Pihennem kell, mielőtt széthullok.
Az ízületeim beragadtak.
Rossz állapotban voltam, amikor Tunéziában voltam.
Rosszul mentek a dolgok.
A szél elfújta a díszletet az éjszaka, és nekünk forgatni kellett volna.
Semmink sem maradt.
Egyik dolog jött a másik után.
Sok probléma és aggodalom merült fel
a finanszírozók oldaláról
a költségek miatt. A forgatás egyre drágább volt.
Az emberek azt kérdezik: "Mi a filmkészítés titka?"
Azt mondom: "A kitartás."
Csak így lehet megfogalmazni.
Ha feladod vagy meginogsz, nincs esélyed.
Kitartónak kell lenned a lehetetlen körülmények között is.
Szóval hazarepültem, és legelőször bementem az ILM-be.
VAN NUYS REPÜLŐTÉR
Amikor visszajöttem, kevesebb mint egy év maradt a vizuális effektusokra.
Egymillió dollárt költöttek el,
és csak három snittet csináltak meg.
George nagyon mérges volt.
Érezni lehetett a szobában, még ha nem is volt feltétlenül a szobában.
Tudtam, hogy elégedetlen, de nem tudtam,
hogy velem vagy a helyzettel.
Nagy volt rajta a nyomás a stúdió részéről.
Nem érezte jól magát.
Egy nap be kellett mennem a vágóhelyiségbe egy filmért,
és a vetítőn keresztül lehetett átmenni a vágószobába.
Tele energiával berontottam a vetítőbe.
George és Dykstra heves vitában voltak, kiabáltak,
én meg belekerültem a közepébe.
Azt sem tudom, miről volt szó.
Ki akartuk rúgni John Dykstrát.
Elköltötte az összes pénzt, és sehol se tartottunk.
Hatalmas káosz volt. Nem volt gyártási terv.
Nem volt tervük arra, hogy akarják befejezni az egészet.
Nagyon idegesítő volt.
Rengeteget dolgoztunk, a maketteket építettük,
napi 18 órában.
Tehát az, hogy nem sikerül befejezni
és felvenni a jeleneteket, a legkisebb gondnak tűnt.
Végül hazafelé tartottam LA-ból San Franciscóba,
és azon gondolkodtam: "Ez nem lesz jó."
"Ez kész katasztrófa, és soha többé nem kapok munkát."
És erős mellkasi fájdalmaim voltak.
Kórházba vittek, azt hitték, szívrohamot kaptam.
Azt kérdezték: "Nagy nyomás alatt van?"
Mire én:"Igen". "Akkor ez lehet az oka".
"Vegyen be aszpirint, reggel telefonáljon!"
Mert nem szívroham volt.
Anginás roham, vagy ilyesmi.
De persze mindenki pánikba esett.
Mi van, ha meghalok? Az emberek nem is tudják, mi a film.
Igen, egymillió apró darabban volt.
Senki sem tudta, mit csinálok.
Én voltam a negyedik vágó.
Tehát sok munkát már elvégeztek a vágási folyamatban
Paul Hirsch Vágó
mire odakerültem, de engem lenyűgözött az egész.
De szinte minden snittet újra kellett vágni.
Egy kissé ideges lettem, és mondtam: "Figyelj,
"valamit szeretnék neked mondani.
"Még sose dolgoztam ilyen nagy horderejű valamin."
Azt mondta, "Ne aggódj! Más se."
Nagyon rossz érzésem van ezzel kapcsolatban.
-Fordítsd meg a hajót! -Azt hiszem, igazad van.
Megfordulunk. Csubakka, add rá a tartalékot!
Nagyon rossz volt, hogy effektek nélkül kell vágnom.
Mibe keveredtem?
Hogy fogom ezt valaha is megcsinálni?
George egy ponton úgy döntött, hogy tudni akarja
néhány kollégája, Brian De Palma és Martin Scorsese véleményét,
és Steven Spielbergét.
Először a vágatlan verziót láttam.
Hát, itt vagyunk, Mos Eisley űrkikötőjében.
A söpredék és a gazság alávaló nyüzsgésének helye.
Ha azt mondom, befejezetlen volt, akkor nagyon kedves vagyok.
Vissza a hajóra!
Hová mentek? Gyertek vissza!
Még nem voltak meg az effektusok.
Segítsen, Obi-Wan Kenobi!
Ön az utolsó reményem.
Nagyon sok vita volt a kontextusról,
mert csak pár vizuális effektus volt benne.
Hol vagyunk?
Kik vagyunk mi?
Kik ők?
Szükségünk van rájuk?
Mi ez az őrült képzeletvilág,
ahová meghívtál minket, hogy lássuk, amint darabokra hullik?
Még én is, aki a filmen dolgoztam,
én is alig tudtam követni a történetet.
Sokkal nyersebb volt, mint más vágatlan verziók.
A film fele szó szerint
olyan volt, mintha dokumentumfilmet néztünk volna a II. világháborúról.
Ez az!
Most már látnunk kellene.
Figyeljetek azokra a vadászokra!
Én és Alan Ladd, Jr, a Fox vezetője,
mi voltunk az egyetlenek a szobában, akiknek tetszett,
abban az állapotban, amilyen volt.
De amikor R2 és C-3PO elmenekültek,
beindul a kapszula, és látjuk, ahogy elhagyja
a dokkolóplatformot és elszáll az űrbe,
az az egy snitt egyedül elárulhatta volna, micsoda film lesz ez
az ILM-nek köszönhetően. De ez nem volt még benne a vágatlan verzióban.
Azt mondtam, nem volt más
műhely speciális és vizuális effektusokhoz,
és akkor valóban nem volt még ilyen az egész világon.
Nem volt más választásom.
Benne voltam a sűrűjében, és muszáj volt végigcsinálni.
Egyszerűen az volt, hogy muszáj volt továbbcsinálni.
Számára,
ez inkább lemondás kérdése volt, és nem egy döntés
a folyamat működését illetően.
Amikor mozgásvezérléses jelenet volt,
akkor kellett a vízszintes és függőleges svenk, a fárt és a krán is.
Nagyon fárasztó volt megcsinálni egy snittet.
És rájöttünk, hogy sok-sok ezer snittet kell még leforgatnunk.
Nem volt annyi óra egy napban, hogy elég lett volna mindenre.
Ken forgatta az ágyús részt.
Dennis az X-szárnyú vadászgépeket.
Aztán a kamera nekiütközött egy modellnek,
és meg kellett javítani.
A világ nem volt tökéletes.
A film apró darabokból állt.
Olyan volt, mint egy fotó-mazochizmus.
Igazából őszintén aggódtam,
hogy tudjuk nyomom követni az egészet.
Egy bonyolult prototípus esetében
mindig vannak problémák, de George számára mindez áthatolhatatlannak tűnt.
Ott volt a sok különleges berendezés.
Olyasmit csináltunk, amit még soha senki nem csinált.
Dykstrának kulcsszerepe volt a tervezésben és a dolgok működtetésében.
De kifutottunk az időből és a pénzből is.
Az sem érdekel, ha egy botra teszitek,
csak repüljön a sötétben a csillagok felé.
"Be kell fejeznünk."
Több embert is küldtek, hogy rávegyenek minket
a hatékonyabb és strukturáltabb munkára.
George Mather.
Komoly erőfeszítést tett, hogy valami rendszert vigyen a dologba.
Megtette, amit tudott, és mi nagy nehezen beleegyeztünk pár dologba.
De szerintem Rose volt az, aki összerakta az egészet.
Amikor megérkeztem az interjúra,
a hely elég…
mit mondjak, lepusztult volt.
Nem volt szép bútoruk.
Úgy nézett ki, mint egy roncstelep.
Így volt. Ott ült mellettem egy srác,
mint egy kifutófiú, feltette a lábát. Megkérdeztem a recepcióst:
"Hogy mennek itt a dolgok? George Lucas kedves?
"Meséljen erről a filmről! Ez egy sci-fi film."
Nagyon feszültnek tűnt.
Aztán Dykstra kinyitotta az ajtót, és azt mondta: "Jöjjön be az interjúra!"
És erre ez a fiatalember felkelt, és besétált velem.
Persze, az a fiatalember George Lucas volt.
Felém fordult, és két kérdést tett fel.
Tud gyorsírni?
És tud kezdeni hétfőn?
Láttam az American Graffitit, és nagyon tetszett.
Nem tudom, mit akar ez a srác, de én vele vagyok.
És George épp most tért vissza Angliából, így többnyire a vágással volt elfoglalva.
Hetente két napon felbukkant,
és az én feladatom az volt, hogy kövessem és jegyzeteljek.
Valakinek mindenhová el kellett kísérnie,
és nyomon követni mindazt, amit minden osztálynak mondott.
De az idő nagy részében Dykstrát követtem.
Ő egy ilyen vonzó, karizmatikus személy.
Laza volt és vicces.
De ha George ott volt, komolyra fordultak a dolgok,
és egy kicsit hűvösen viselkedtek.
Senki sem szervezte meg a munkát.
Nem tudom, hogy döntötték el, mit kell felvenni és mikor.
Egy komoly emberre volt szükségünk,
aki megmondja, ez és ez fog történni.
George Mather tényleg rendszert hozott, ami George Lucasnak
óriási önbizalmat adott.
Mather és én felsoroltuk az összes elemet, amit meg kellett csinálni.
Felírtuk a naptárba,
és attól kezdve simán mentek a dolgok.
Volt egy nagy storyboard könyvünk,
és minden nap jegyzeteket készítettünk, hogy hol tartunk,
csíkokra vágtuk őket,
és beleillesztettük a könyvbe.
Miután a rendszer készen állt, párszor megmutattam George-nak,
hogy lássa a folyamatot, és javasoltam, melyik jelenettel folytassa.
"Van két vagy három elem ebben a snittben."
Leforgattam az elsőt,
tíz perc múlva előhívtam,
lejátszottam a Moviolán,
és megkérdeztem, tetszik-e neki, vagy változtatni akar rajta.
Mire ő. "Talán itt lehetne
"egy kicsit ezt csinálni, vagy amazt."
és még egyszer felvettem.
Azt mondja, "Igen, ez most tetszik.
"Oké, csináljuk a következő modellt, és illesszük egymáshoz őket."
George most már látta a két elemet, amit leforgattam.
Jó párszor megcsináltam.
Tanítgattuk egymást.
Látta, hogy amit csinálunk, akár sikeres is lehet,
mert a végtermék sokkal érdekfeszítőbb
és figyelemfelkeltőbb volt,
mintha megelégedtünk volna az olcsó megközelítéssel.
De sok olyan snitt volt, amiket a régebbi technikával
is fel lehetett venni.
De John előállt egy elegáns megoldással.
Ha valaki megértette,
olyan rendszerrel dolgozhatott, hogy bármit felvehetett.
Tanulási folyamat volt a számunkra,
úgy a technikai elemek,
mint George víziójának megértését illetően.
A rajzos forgatókönyvek megragadták az ötlet lényegét,
de nekünk kellett értelmezni őket, hogy mit vegyünk fel először.
A nyitó képsornak döbbenetesnek kellett lennie.
Mert ha a nyitó képsor nem ragadja meg a közönséget, és nem győzi meg őket,
hogy meg kell nézniük ezt a filmet, akkor bajban vagyunk.
A tudatalatti utalások rendkívül hatásosak a méretet illetően,
és meg lehet oldani, hogy az a valami tökéletesen valósághűnek hasson.
És George odajött, és azt mondta:
"Azt akarom, hogy a csillagromboló hatalmasnak tűnjön."
"Felépíthetnénk, és létrákkal dolgoznánk,
meg olyasmikkel, amitől nagynak látszik.
És azt mondtam: "George, már van egy csillagromboló,
"ami ilyen hosszú."
"Tesztelni akarom.
"A legjobb emberek dolgozzák ki a hajó aljának részleteit,
"ami igazán jó trükk lesz,
"és akkor csinálj egy lázadó hajót,
"ami körülbelül akkora, mint egy cigi, ráteszem egy drótra,
és odatesszük a nagy hajó orrára,
"és így megpróbálhatunk nagyobb léptéket érzékeltetni."
Nagyon fontos volt, hogy a kamera egészen közel legyen a modellekhez,
és a kamera meg a függőleges daruról lóg.
Megfordítom a rombolót, és szintbe hoztam,
vagyis a lencse 10 milliméterre volt a modelltől,
pár ponton talán hozzá is ért.
Alapvetően fejjel lefelé vettem fel.
És másnap a napi vetítésen mindenkinek leesett az álla.
Ez…
A nyitó képsor pont olyan érzést keltett,
amikor a csillagromboló elmegy a fejünk felett,
mint amilyet George akart.
Elmondom, hogy csináltuk.
Az egész hajó éles, a kamerában látszó legközelebbi részlettől
a legtávolabbi részletig.
Ez egy nagyon fontos tényező a méretarány kialakításához.
És a modellen voltak kis ajtók meg ablakok.
Vagyis viszonyítani lehetett az emberhez.
Ezek a bizonyos tudatalatti utalások, illetve ezek működésének megértése
teszi művészivé a végeredményt, és nem csupán mechanikus szerkezetté.
Úgy értem, ez egy rejtély.
Mint a varázslat, tényleg.
Megszületik a varázslat a hihetetlenül aprólékos folyamat során.
Kreatív csoportszellem alakult ki.
Minden egyes osztályon együttesen oldották meg a problémákat.
Tudtuk, hogy segítenünk kell egymásnak. Támogatnunk kellett egymást,
hogy elvégezzük a munkát.
Ez a filmkészítéséről szól,
úgy elmondani egy történetet, hogy nem akarod magad előtérbe tolni.
Harrison Ellenshaw Háttér
Sok problémát oldottunk meg a kávégép mellett.
Az emberek odajöttek, elmondták a problémájukat.
"Tudnál nekem segíteni?"
Egy család voltunk.
Nagyon tetszett, hogy George ott maradt, és segített a hétköznapi feladatokban.
Este 9-kor a stroryboardot bélyegeztük le.
Például nagyon boldog volt,
amikor bement a műhelybe, és alkatrészeket ragasztott az űrhajóra.
Nagyon szerette ezt csinálni.
Le voltunk maradva, sokáig tartott, amíg mindent felvettünk.
De hajlandó volt a kompromisszumokra.
"Itt újra felhasználhatjuk ezt.
"Ezt a snittet lejátszhatjuk visszafelé,
"és úgy csinálunk, mintha az ellenkező irányba menne."
Hatalmas léptekkel haladtunk.
A dolgok felgyorsultak.
Volt még pár kidolgozatlan rész.
Aki vizuális effekteket csinál, az egy kicsit bolond.
Kicsit őrültnek kell lenned.
Halál-völgy, Kalifornia
De mivel nem tudtuk, mi lesz belőle,
nem volt semmi szent, csak megépítettük, és a kamera elé tettük.
Nagyon jó móka volt.
Amikor fárasztó volt, akkor is vicces.
A csillagmező belülről üreges volt.
Be lehetett menni szundikálni egyet.
Egy nap valaki azt mondta: "Ne hagyd a párnát a lámpa mellett!
"Nagyon forró a lámpa."
Őrület volt. Őrület!
Sok buli volt, csináltam rengeteg koktélt, és szárazjeget tettem beléjük.
óriási buborékot csinált, de aztán mondták, hogy mérgező,
nem szabad szárazjeget beletenni.
Ahogy George szokta mondani: "Adj nekik elég pizzát és sört,
"bármit megcsinálnak."
Olyan volt, mint egy egyetemi kolesz.
A stúdió Country Clubnak nevezett minket.
Igen, volt pezsgőfürdő és vízicsúszda,
sokat hülyéskedtünk.
De senki sem dolgozott keményebben. Senki sem maradt fent olyan soká.
Új utakon jártunk.
Tényleg nagyon szórakoztató volt egészen a végéig.
Nagy volt a nyomás.
EZEN A NYÁRON ÉRKEZIK A GALAXISBA A CSILLAGOK HÁBORÚJA
Iszonyatos tempót diktáltunk, hogy be tudjuk fejezni.
A premier közelgett, az emberek ki voltak borulva.
A hangrészleg dolgozni akart,
mert rá kell venni a hangot, istenem!
Joe újratervezte a forgatókönyveket, és új felvételeket adott.
Őrült tempóban forgattunk, egymásba botlottunk.
Ken!
Csak próbálom elvégezni a munkát.
Megcsinálni a modelleket, belőni a világítást, és gyorsan felvenni.
Hitbéli küldetés volt.
Mert senki sem tudta, sikerül-e befejezni vagy nem.
Mindenki nagyon bizakodó volt.
De rajtam hatalmas volt a nyomás.
A stábon is óriási volt a nyomás.
Amikor végigmentünk a részleteken,
csalódott volt, mintha a dolgok nem úgy mentek volna,
ahogy szerette volna.
Néhány felvétel nem tetszett neki.
Nem mindenki munkáját hagyta jóvá.
Azt mondhatnám,
hogy rendkívül kritikus volt, de végül is ez az ő filmje.
Neki kell vállalni a felelősséget.
Maximalista vagyok.
És ha valami nem megy, nagyon feszült leszek belül.
Néha kívül is, de többnyire belül.
-Oké. -Oké.
Az volt a benyomásom George-ról, hogy
különleges képzelőerővel van megáldva,
de rendkívül gyakorlatias.
És sok ember van, akiben megvan az egyik vagy a másik, de nem mindkettő.
Megtanultam,
hogy nem lehet minden úgy, ahogy az ember akarja.
Ki kell hozni a legjobbat, és tovább kell lépni.
George mindig is elégedetlen volt a lényekkel,
amiket a kantin-jelenetnél használtak.
Ezeket újra akarta venni.
Angliában vettük fel a jelenetet,
Csillagok háborúja Forgatás
azt akartam, hogy csupa idegen faj legyen.
Kaptam pár maszkos figurát, de nem eleget.
Azt hiszem, költségvetési probléma volt. Nem volt annyi pénz,
szerintem azt csinálták Angliában,
hogy odamentek a jelmezesekhez,
és elhoztak pár Beatrix Potteres jelmezt.
Mindent felvettünk, amit tudtunk, de azt mondtam:
"Majd otthon megcsináljuk rendesen."
George felvett engem és Jon Berget,
meg egy pár stop motion animációs szakembert,
és annyit mondott:
"Hat hét alatt csináljatok annyi földönkívülit, amennyit tudtok."
Elkezdtek rajzolni, és kiválasztottam 12 szörnyet.
Ron Cobb készített néhány tervet,
mi meg kifaragtuk, életet leheltünk a tervekbe.
Aztán átmentünk egy kis színpadra a La Brea sugárúton.
És George felvetette velünk a maszkokat.
A jelmezesek felöltöztettek, és valahogy ennyi volt.
Phil Tippett és Jon Berg, bírtam őket.
Jó csapat volt.
Barátok lettünk.
George hetente egyszer átjött, hogy megnézze, hogy haladunk,
és egyszer körülnézett, és meglátott egyet a polcon,
egy stop-motion karaktert, amit 20 éves koromban csináltam.
Azt mondta: "Szóval ti stop-motion animációt csináltok?"
Megmutatta nekünk a sakk-készletet és a csomagot,
a karakterek nélkül.
330. Második felvétel.
George kezdetben úgy akarta venni a sakktáblás részt,
hogy kék háttér előtt mozognak a figurák.
de akkor jött ki a Future World,
és volt benne egy jelenet színészekkel egy sakktáblán.
Ló üti a gyalogot.
George egy kicsit csalódott volt.
Úgy érezte, hogy így már nem eredeti az ötlet.
De ha stop motion-technikával csinálná, az már saját ötlet lenne.
És azt mondta nekem és Jon Bergnek:
"Tudtok 10 stop-motion alient készíteni két hét alatt?"
Azt mondtam: "Ezért vagyunk itt."
Az ILM nagy előnye, hogy ezek a srácok
az utcáról tévedtek be hozzánk, és bármire képesek voltak.
Pont a forgatás végén, pont a forgatás végén.
És amikor Jon Berg és én bementünk, hogy megegyezzünk George-dzsal,
Dykstra ült a nagy asztal egyik végénél, és George a másiknál,
és Dykstrának volt egy 44-es colt replikája.
És amíg tárgyaltunk, beszéltünk az árakról,
ő egyfolytában forgatta a tárat.
Nem volt tudatában ennek,
mi meg ott ültünk, és azt kérdeztük: "Túl sokat kérünk?"
"Ingyen is megcsináljuk."
Volt egy kartondobozunk ezekkel a kis figurákkal.
Elvittük a forgatásra, és megkérdeztük George-ot, mit akar,
és azt mondja: "Nem is tudom.
"Mi lenne, ha ez a sárga fickó ráugrana a zöldre, és felkapná,
és ledobná, miközben a többiek nézik."
És erre mi: " Oké úgy lesz."
Esténként forgattunk, három egymás utáni este.
Gyerekek voltunk, akik játszottak a figurákkal.
Ez volt az egyetlen stop-motion jelenetünk.
Mindannyian elégedettek voltunk.
Légy óvatos, R2!
Szabályosan lépett. Nincs miért ordibálnod.
Hagyjátok rá! Nem bölcs dolog felbosszantani egy vukit.
George nagy teret hagyott az egyéni kreativitásnak,
és nagyon türelmes volt, ha kérdést tettél fel,
ha nem értetted, elmagyarázta,
miért pont azt akarja csinálni.
Amikor bejött, igyekeztem sok időt lenni vele.
Emlékszem, ült a rajzasztalnál,
és az utolsó jelenetet akarta lerajzolni,
a Halálcsillag elleni támadást.
George nem képzőművész.
Tud rajzolni, de nem művészi szinten.
Igazán elcsodálkoztam, milyen jól megragadta
a támadás lényegét az elnagyolt rajzon.
A végső csata különös fontosságú volt George számára,
mert a stúdió azzal fenyegette, hogy kivágják.
Aggódtak a költségek túllépése miatt,
és azt mondták: "Eljutnak a Halálcsillagra,
"megmentik a hercegnőt, és ennyi. A történetnek vége."
De George eltökélte, hogy felveszi a végső csatát.
A film kinetikus.
A mozgásról szól.
Hagyjuk a színészeket, meg a sztorit, a lényeg a dinamika.
A hajsza. Üldözéses jelenetek voltak a mozi születésekor.
Az üldözést, mint minden mást, fel kellett építeni.
Van egy kezdete, egy középső része és egy vége,
és közben sok minden történik.
Az volt az ötlet, hogy a film végén legyen
egy valósághű légi harc.
Az elpusztíthatatlan erődöt,
a Halálcsillagot támadták meg, és Luke hősiessége révén
sikerül megsemmisíteni a behemótot.
Azért vannak a Halálcsillagon árkok,
mert ez volt az egyetlen mód, hogy a sebesség érzetét keltsük.
Motorral jártuk a sivatagot, és észrevettük,
hogy a vízmosásokban dolgok mellett megyünk el.
Gyorsnak tűnt a mozgás.
George városszerű hátteret képzelt,
mintha Manhattanben repülnénk teljes sebességgel a házak között.
Berkeley-kísérlet, 1973
De sokkal nagyobb léptéket képzelt.
Mintha 60 kilométert repülne,
ami gyalogosan egy kilométer volt.
Ez nem semmi teljesítmény.
Ezt azt jelentette, hogy ki kellett dolgozni az apró részleteket.
A Halálcsillag felszínét
két hónap alatt kellett megcsinálnom.
És nem tartott sokáig, hogy rájöjjek,
miért nem vállalta a többi makett-készítő.
Nagyon elfáradtak.
Egész nap térdelt az ember egy habszivacs makett előtt,
és egy 5 x 12 méteres makettnél kuporgott.
Hat óriási formát készítettünk a gigantikus Halálcsillag felületéhez.
Szétszedhetőnek kellett lenniük, hogy mozgatni tudjuk,
át tudjuk helyezni őket.
És mégse lehessen észrevenni az ismétlődést.
A kombinációk száma szinte végtelen volt
az elrendezést illetően.
A makett végét
úgy kellett megcsinálni, mintha folytatódna minden.
Lefényképeztük az árok egy részét,
és felragasztottuk egy farostlemezre.
Ráfestettem a részleteket.
És hogy még valóságosabb legyen,
több ezer ilyen kis ablakot csináltunk
fényvisszaverő szalag segítségével,
amik üveggyöngyből készültek, és visszaverték a fényt.
De több tízezer ilyen volt.
Az én munkám volt felragasztani,
érted?
És akkor bejött Marcia Lucas, George akkori felesége,
és megnézte a Halálcsillagot.
Felkapta a kamerát, mi bevilágítottuk,
és azt mondta: "Az ablakoknak kisebb léptékűnek kell lennie."
Mire én: "Jesszusom! Fele akkorának!"
Nem lesz könnyű odajutni.
Végig az árokban kell manőverezni,
egészen közel a felszínhez.
A célterület csak két méter széles.
Egy kis hőkivezető nyílás, közvetlenül a fő nyílás alatt.
Amikor eljött a forgatás ideje,
George átbeszélte velünk, és ennyi.
Úgy tűnik, nem lát semmit,
mert minden a fejében van, de láthattuk a szemében,
hogy ő már látja a kész jelenetet.
Megvagyunk.
Szeretjük a történetet, és mindenki izgatott emiatt.
"Ez a jelenet. Csináljátok, srácok!" És mi nekifogtunk.
Nézzétek, hogy ez mekkora!
Ez az.
Ez az!
Rájöttünk, hogy 50 km/órás sebességgel kell haladnunk
a Halálcsillag makettje mentén.
Letettük a modellt a parkolóba, és csak úgy érhettük el
ezt a sebességet, ha járműre tesszük a kamerát.
Gerilla filmkészítés, tegye a kamerát a teherautó platójára.
Richard felmászott,
elhajtottunk mellette, közben robbantak a töltetek.
-Talált! -Nem.
Nem ment be.
Csak a felszínét súrolta.
Nem voltak szabályok.
Mindegy, mi lett a vége, valahogy belevettük a filmbe,
és végül nagyszerű dolog lett belőle.
R2, az a stabilizátor megint kilazult.
Próbáld megcsinálni!
Lehetetlen ütemterv, lehetetlen költségvetés,
olyasmiket csináltunk, amiket azelőtt senki nem csinált.
Mi voltunk a Lázadó Szövetség.
Vigyázz!
Szabad a pálya, kölyök! Robbantsuk fel, és menjünk haza!
Minden összejött a végén.
-Hé! -Hé!
Tudtam, visszajössz.
Befejeztük a filmet. Hurrá!
Alig tudtam elhinni.
És az utolsó este az ILM partit rendezett.
Mindenki eljött, és nagyon boldog volt.
És egy csomó srác, akik okosabbak voltak nálam,
hoztak ellátmányt a stúdióból.
Nem tudtuk, min dolgozunk.
Úgy értem, ez tényleg csak egy munka volt. A hét öt vagy hat napján.
Nem igazán tudtuk, amíg ki nem jött a film.
És csak vágtunk,
még a premier napján is folyt a vágás.
És amikor befejeztük, a Hamburger Hamletbe mentünk,
a Hollywood Boulevardon, közvetlenül Grauman Kínai Mozijával szemben.
És azt mondják: "Srácok, valami történik odakint.
"Biztos premier van, vagy ilyesmi."
És csak akkor láttuk, amikor kimentünk, hogy a Csillagok háborúja megy.
Hatalmas tömeg volt. Lezárták az utcát.
CSILLAGOK HÁBORÚJA
Ez az, fiúk.
Megláttuk a végső változatot a hatalmas filmvásznon,
és azt mondtam: "Tyűha!"
Láttuk az örömet az emberek arcán, akik csinálták a filmet.
Néha kicsit túlzásba estünk,
de megbocsátható, mert ez volt az első ilyen.
Meghívtak minket a premierre, és mindenki elámult, mint... Tudod.
A szüleim imádták.
A könnyedsége megérintette őket.
Szerencséjük volt, hogy mi csináltuk az effekteket,
mert nem hiszem, hogy volt bárki más az iparágban,
aki képes lett volna rá.
Köszönöm.
Mindenki csodás munkát végzett.
Mindent beleadtak.
Mindenki segített egymásnak, és nagyra értékeltem.
De ugyanakkor a Csillagok háborúja forgatása feszített volt.
Ütemezés, pénz, a díszletek miatt.
A magam képére akartam formálni,
és nem volt rá időm vagy pénzem, hogy megcsináljam.
Mindig olyanokat mondott, mint: "Ha meg tudnám lengetni a varázspálcámat,
"elektródákat tennék a fejembe, és ott készíteném el a filmet."
A GEORGE LUCAS MÖGÖTT ÁLLÓ ERŐ
Azt mondta, hogy kábé 25%-át valósította meg annak,
ami a fejében volt a Csillagok háborújáról.
ami számomra megdöbbentő volt,
mert nekem 100%-nak tűnt, de George-nak nem.
Átlátta a varázslatot.
Átláttam az összes szalagon
és gumiszalagon, ami összetartotta az egészet.
De így készülnek a filmek.
Nem lesz tökéletes,
de kihozzuk belőlük a legjobbat az adott körülményekhez képest.
Azt gondoltam: "Biztos, hogy jobban is meg lehet ezt csinálni."
Jobb lesz, ha rájövök, hogyan.
A feliratot fordította: Julia Hegyi