DEN NYA MEDELTIDEN.
Mänskligheten försökte förhindra krisen genom att investera i genteknik.
Det gick fel.
Konstruerade virus och organismer flydde ut i öknen.
De utplånade ätbara växter, djur och ett stort antal människor.
En oligarki frodas nu i stängda städer som kallas.
"Citadels" medan alla andra kämpar för att överleva.
För mat är människor beroende av frön som hanteras av Citadellerna.
Dessa är dock kodade för att endast producera en skörd.
Åh! Det är varmt.
Varför så bråttom?
Jag ska till det gamla labbet.
Usch... Jag hatar det här stället.
Var försiktig här uppe.
Titta vad jag hittade.
Nog Vesper, mitt batteri är lågt.
Jag tvingade dig inte att komma. Du borde ha varit hemma och ladda.
Du slösar bort vår tid med dessa experiment.
Oroa dig inte. Det skadar ingen.
Tack.
Vänta här.
Det är bara en pilgrim. Kom.
- Jag tror att det är en "hon". - Gå härifrån.
En dag skulle jag vilja följa en, och ta reda på var de lämnar allt skräp.
Låt bli. De bara vandrar tills de dör.
- Hur vet du att de aldrig kommer hem? - Det vet alla.
- Hur kunde nån veta om dem? - Vesper. Hon kommer inte tillbaka.
Är det nån där inne med dig?
Jag tror att de är borta.
Jag hör ingenting.
Vesper, tanken!
Elen!
Ta bort baksidan från kylen.
Jag tog ut den...
Jag behövde utrymme för mina cellkulturer.
Jag går till Jonas.
Vem är chefen här?
Jag...
Men de höll sig inte till...
Kannan var ditt ansvar.
Avsluta den stackars varelsens elände.
Den är inte mänsklig. Den kommer inte känna nåt.
Den gjordes i ett laboratorium.
Den där kannan kan ha kostat dig en förmögenhet. Så bortkastat.
- Vad gör du här, Vesper? - Du vet.
Hur skulle jag? Du är inlåst i stugan med min bror.
- Nån saboterade vår generator. - Säger du det?
Vilken värld.
Alla våra bakterier är borta.
- Vi har ingen el. - Du vet att vi inte gör välgörenhet.
Jag ber inte om nån.
Tro mig, vi jobbar för det.
Familjen måste hålla ihop för att överleva här ute,
särskilt med Citadellet som höjer priset på frön.
Lyckligtvis har vi vad de vill ha.
Tunnis!
Titta vem som har kommit för att träffa oss.
Ditt blod kommer inte att vara ungt för alltid.
Synd att slösa bort det på nödsituationer som denna.
Men självklart,
att bo ensam som du gör, du har tur att det inte är värre.
Pilgrimer, flygare, banditer...
De kommer till din dörr,
och allt kan sluta i tragedi.
Du skulle vara säkrare här.
Och min far?
Vi skulle ta hand om honom.
Det är inte hans fel att din mor lämnade.
Ni kommer båda att trivas bättre,
speciellt på vintern.
Du påminner mig så mycket om din mor.
Jag hoppas att du inte är rädd för mig?
Jag vill inte vara en av dina uppfödare.
Du säger det som ett smutsigt ord.
Tror du att du är bättre än alla andra?
Jag har kunskaper.
Jag är självlärd.
Och en dag kommer jag härifrån.
Men du...
Du kommer fortfarande att vara här,
suger ut barnens blod för att byta mot frön.
Min ambitiösa lilla flicka.
Vi är så lika, du och jag.
För vi vill väl inte låta den här skitvärlden krossa oss?
Men tro inte att du kan ändra ordningen på saker och ting.
Ta alla tillfällen som kommer i din väg.
Kan jag få mina bakterier nu?
Du måste komma tillbaka om två dagar.
Jag måste sälja ditt blod till Citadellet först.
Du vet att far inte kan överleva så länge utan el.
Jag önskar att jag hade lite mer över.
Nej!
Nej! Nej!
Du kommer inte vara arg längre när du ser vad jag har.
Vad är detta? Var fick du det ifrån?
- Jonas gav mig. - För vad?
- Vad gjorde du för att få dem? - Inget.
Jag tog dem bara.
Lämna tillbaka dem innan han får reda på det.
Nej.
De är mina och jag ska låsa upp dem.
- Göra dem fertila. - Du vet att det är omöjligt.
När jag gör det vill Citadellet att jag ska arbeta i deras labb.
De låter dig aldrig arbeta där.
Du är rädd att jag ska lämna, precis som mor!
Vesper,
du vet inte priset på drömmar.
Håll käften!
- Din plats är här. - Håll käften!
Jag såg ett segelflygplan igår kväll.
Kanske det kraschade.
- Vill du inte hjälpa till? Om det var du? - Dumpa henne där du hittade henne.
Hon är inte vårt ansvar.
Hon kanske kan hjälpa oss.
Åh nej... Du tror att hon vill ta oss till Citadellet.
Dessa människor agerar inte av vänlighet.
Vad har hon att vinna på att ta dig?
Kanske
- laboratorierna. - Ingenting.
Vesper! Vill du spränga oss i luften?
Vill du hellre att jag lämnade henne där för att dö?
Ja!
- Var är mannen jag var med? - Du var ensam.
Jag måste hitta honom.
Han kan vara skadad, vårt segelflygplan kraschade. Kan du ta mig dit du hittade mig?
Du kommer inte långt.
Kan du hjälpa mig?
Du kan gå.
- Du kan få hjälp. Vi kan söka efter honom. - Vi är inte dina tjänare.
Nej. Förlåt mitt beteende.
Mannen är min far och jag är orolig för honom.
- All hjälp du ger kommer inte att gå obelönad. - Vi har hjälpt till.
- Ringde du Citadellet? Kommer de? - Jag vet inte.
Jag ramlade av segelflygplanet innan det kraschade.
- Far. - Nej!
Du kan inte stoppa mig.
Gör vad du vill, men kom inte gråtande till mig.
Jag är Camelia.
Vesper.
Du kommer inte ångra att du hjälpte oss.
- Jag lovar. - Vi börjar vid soluppgången.
- Det är inte säkert på natten. - Tack.
Jag gav dig de saftigaste.
Tack.
Vem bor här med dig?
Bara... jag och far.
Den... sura drönaren.
- Han använder den för att kommunicera. - Vad hände med honom?
Han skadades när han tjänstgjorde för...
Citadellets armé.
Allt de gav honom var den gamla skrotdrönaren.
Om vi tar er båda till Citadellet, är jag säker på att de kan hjälpa honom.
Verkligen? Du...
- Kan du göra det? - Ja.
Min far är en mycket inflytelserik man.
Hör du det far?
Far?
Far, far, far!
Sluta! Far, nej.
Far! Far! Far!
Sluta! Far!
Sluta, far.
Sluta, far. Snälla du. Sluta!
- Snälla sluta. - Håll i honom.
Han sover nu.
- Vad gjorde hon med dig? - Jag vet inte.
- Kan alla från Citadellet göra det? - Jag tror inte det.
Tur att hon var här.
Hon är vaken nu.
Vesper?
Jag förväntade mig att hitta pilgrimer.
Den här mannen behöver hjälp.
- Kul att se dig, Darius. - Jonas.
Jag ser att du har återfått din kraft.
Jag hittade ett reservmaterial.
Vilken tur.
Vi är fortfarande skyldiga dig för blodet. Du borde besöka oss.
Ta mig med dig...
Varför har ingen från Citadellet kommit för att hitta dig?
Camelia...
Stäng persiennerna...
Sov med mig.
Jag har alltid undrat...
Vad gör ni med mina barns blod?
Använder ni det för att göra era egna mer speciella?
Hjälp.
Snälla du.
Lider du?
- Nu vet du hur det känns. - Nej!
Nej! Nej!
Nej! Låt honom vara!
Nej.
Nej...
Nej, nej...
Ta isär det.
Behåll det som är bra.
Vad stör dig?
Betydde den här mannen nåt för dig?
Det var ytterligare en passagerare.
Hur hittade du denna?
Vi sökte näring.
Snubblade du nyss över det?
- Varför tittar du inte på mig? - För att hon är rädd för dig!
Låt oss gå, Vesper.
Nej.
Du kan inte bara lämna.
Inte utan att hjälpa till att städa först.
Vi säger att vi inte hittade nåt.
- Kan inte ljuga för henne för alltid. - Jonas letar efter henne.
Det skulle vara farligt om hon gjorde nåt förhastat.
- Vi måste informera Citadellet. - Jonas är den ende med sändare.
Än sen då?
Har du aldrig smugit in på hans gård förut?
Hittade du honom?
Vi hittade ingenting.
Men hur...
Segelflygplanet kunde inte ha kraschat så långt bort.
Området är... Det är väldigt stort.
- Vi går imorgon. - Vi måste informera Citadellet om kraschen.
Vår granne har en sändare. Vi går imorgon.
Ja.
Okej.
Vi gör det.
Ditt ben.
Du har nästan slutat halta. Kan jag få titta?
Gjorde du det?
Jag gjorde det för honom.
För att skydda sina öppna sår, men...
Det påskyndar inte läkningsprocessen.
Jag visste inte att folk här visste så mycket om syntetisk biologi.
Skadedjuret har också hjärnor.
Detta är ingenting.
- Kom med mig. - Vesper, det är inte säkert.
Hon behöver se mitt arbete om hon vill ta oss till Citadellet.
Nu går vi.
Hej! De små hälsar alltid på mig.
Hon gillar dig.
Det här är den första jag skapade.
Han tjurar för att jag inte har varit här på flera dagar.
Han är inte den snyggaste, men...
Han har karaktär.
Precis som far.
Kom.
De är säkrare här, men jag hoppas en dag
att de går ut i världen.
Jag har aldrig sett nåt liknande.
Vi måste visa Elias.
Vem?
Min far.
Han är chef för syntetisk biologi vid Citadellet.
Han skulle älska det här.
Jag lär mig fortfarande.
De första överlevde inte ens
eller... de dödade varandra.
Men jag kommer närmare rätt sammansättning för varje generation.
Jag gör fortfarande misstag.
Den här ska vara blå som de andra.
Nåt måste ha ändrat min ursprungliga kod.
Låt oss ta reda på varför du inte gör som du ska.
Vi vet båda att jag inte kommer till Citadellet.
Men barnet litar på dig. Det här är allt för henne.
När dog din mor?
Hon är inte död.
Hon lämnade oss för 1 år sen.
Följde med pilgrimerna.
Vilka är pilgrimerna?
De vandrar i grupper med slöjor över ansiktet och samlar på skrot.
Vet du varför?
- De pratar inte. - Varför följde hon efter dem?
Far sa att hon drömde för mycket.
Det var tråkigt att bo här.
Hon...
Hon skrev dessa vackra sånger.
När hon sjöng fick det mig att känna
värme.
En morgon, jag...
Jag gick till henne
bad henne sjunga, men...
Hon hade tappat rösten.
Två dagar senare var hon borta.
Vissa säger…
Att det finns ett virus som gör dem till pilgrimer.
Hon skulle aldrig ha lämnat dig om hon hade ett val.
Hur är det med din?
Jag har aldrig träffat henne.
Kanske är det bättre så.
Finns de i verkligheten?
Det gjorde de för länge sen.
Är det sant att Citadellet kan skapa några
- några livsformer? - Ja.
- Har du nånsin sett den här? - Ja.
Det är en katt. De är väldigt självständiga.
Gör den nåt ljud?
Ja.
- Vad är det? - Det är en uggla.
De flyger och de låter...
- Den här? - Det är en papegoja.
Den upprepar allt du säger.
- Vad? - Vad?
- Vad gör du? - Vad gör du?
- Oh, jag förstår. - Oh, jag förstår.
- Sluta nu. - Sluta nu.
- Sluta. - Sluta.
- Sluta. Sluta nu. - Sluta. Sluta nu.
- Sluta. - Sluta.
- Sluta, Camelia. - Sluta, Camelia.
- Sluta. Sluta. - Sluta. Sluta.
- Sluta. Sluta nu. - Sluta. Sluta nu.
- Sluta. Sluta. - Sluta. Sluta.
Det här är en varg.
De vandrar i flock.
Och de gillar att yla mot månen.
Varför är Citadellet stängt för människor som oss?
Om de öppnade dörrarna för alla skulle det inte finnas tillräckligt med resurser.
Men...
Ni gör kannor för att tjäna er.
Vi kunde tjäna er.
Citadellet gillar kontroll.
Kannor är designade för att vara lojala.
Det skulle inte vara så lätt med människor.
Nynna nåt.
- Han kommer vara upptagen med dem. - Jag kollar om det är klart.
Kom in, Vesper.
Gyroskopet fungerade inte korrekt.
Jag fixar det åt dig.
Vad för er två hit?
Vesper.
Varför bryter du dig in i min trädgård?
Vi kom för att få det du är skyldig oss, för blodet.
Det finns ingen anledning att smyga omkring.
Förra gången kastade dina barn stenar på mig.
Det har varit lite spänt här.
För några dagar sen försvann våra groddande frön...
Tunnis tittade på dem.
Han sa att insekter tog dem.
Kan du föreställa dig det?
Jag var tvungen att skicka iväg honom för att tänka över det.
Om du inte kan lita på din familj...
Tror du verkligen att insekter stal dessa frön?
Håll här.
Om jag fångade en insekt som stjäl från familjen,
skulle jag slita av dess vingar,
och varje litet ben.
Och hur är det med den extra passageraren?
Har du sett nåt?
Jag har tappat allt tålamod med lögnare.
Drönaren är som ny.
Men vi gör inget välgörenhetsarbete här.
Är du hungrig?
Kan du flyga?
Vad gjorde han med dig?
Flyg en gång till.
Nej!
Nej! Nej!
Vad hände?
Vesper?
Har du kontaktat Citadellet?
Vesper.
- Hej, ta en paus. - Nej!
- Vesper! - Nej.
- Tänk om det inte går att fixa? - Klart det går.
Du kommer att hitta ett sätt.
Jag lovar.
Och så kan vi gå och leta efter Elias,
för jag mår så mycket bättre.
Han är död.
Visa mig.
Nej, nej, nej!
Du är en...
Jag är en kanna, ja.
Men jag har sett en kanna förut...
- Den var inte som du. - Han gjorde mig.
Jag är annorlunda.
Du kan inte få in oss i Citadellet.
Vi flydde från Citadellet när vi kraschade.
Att skapa en intelligent kanna är ett stort brott.
De ville döda mig.
Elias gjorde ett avtal med ett annat Citadell om flyktingstatus.
Du skulle aldrig ta oss med.
Städa upp. Nu!
Vesper, jag är ledsen.
Jag har aldrig känt mig så värdelös.
Försök att flyga.
Du kan inte stanna här. Jonas märkte dig.
Han tror att du tillhör honom nu.
Vi går ingenstans, far.
Hon är en kanna.
Hon ljög för oss.
Du hade rätt.
Jag tar henne till Jonas.
Då kanske han blir snällare mot mig.
Var inte för hård mot henne. Kannor lyder sina herrar.
Hon hade inget val.
Sluta!
Jag finns inte längre.
Du kan inte bara ge upp när det är svårt.
Det är svårt för oss alla,
men vi stannar
och vi hjälper varandra.
Följ med.
Sitt ner.
Jag fick reda på varför det inte fungerade som det skulle.
Den har stött på en svamp med ett orange pigment.
De förenades och gjorde nåt nytt.
Om en blomma kan ändra sitt syfte,
då kan du också.
Vad?
Kan jag ta ett prov från dig?
Camelia?
Se denna delen här.
Det upprepar sig hela tiden, men det är inte en del av ditt kärn-DNA.
- Vad är det? - Det är låst.
Elias sa ingenting till mig.
Jag brukade spela för Elias när han arbetade, han sa att det hjälpte honom att koncentrera sig.
Han var i ett Citadell-labb.
Med deras teknik skulle detta vara enkelt.
Du skulle inte gilla att vara i Citadellet.
Elias brukade säga att livet där var som en frusen flod, ytan var vacker,
men under...
Alla försöker leva för evigt, och det är ett glädjelöst och ensamt liv.
Du bodde där.
Jag levde för Elias.
Jag underhöll honom, jag tog hand om honom.
Jag lät honom ta hand om mig.
Jag höll honom varm,
Jag hjälpte honom att sova...
Jag gjorde allt han bad mig göra.
Camelia?
Nej. Fortsätt spela.
Där, sista tonen, fortsätt spela den.
Se.
Dessa, DNA-sekvenserna av växter...
Det finns så många, jag förstår inte.
Vänta.
Far!
Jag hittade nyckeln för att låsa upp Citadells frön.
Jag kan göra dem fertila.
Vi kommer aldrig att svälta igen.
Så det var hans plan:
Att byta ut dem mot tillgång till det andra Citadellet.
Du måste ta Vesper dit imorgon.
- Nej. - Vesper.
- Far. - Du...
Jag lämnar dig inte.
Du förstår inte, Citadellet kommer att vara hänsynslöst.
Jag behöver nya filter. Vi måste gå till det gamla laboratoriet.
Du kommer inte tro vad jag kommer att göra.
Jag är så lättad över att äntligen hitta dig, fröken.
Och du är?
Förlåt mig.
Jag heter Jonas.
Jag är hans bror.
Om du kommer med mig
så kan jag hjälpa dig hem.
Vi har redan kontaktat Citadellet, de är på väg.
Antingen har du fel eller
vissa berättar inte sanningen.
Jag är den enda personen i det här området med en sändare.
Du måste vara väldigt försiktig
vem du litar på.
Min plats är mer
lämplig för en dam.
Det är större, mer bekvämare.
Det luktar inte död.
Jag följer med dig.
Otroligt!
Du är nästan en människa.
- En kanna behöver en mästare. - Jag har en.
Nej! Inte längre.
Tror du att jag är dum?
Vesper, sluta! Sluta! Sluta!
- Nej, nej, gör det inte. - Jonas, nej!
Släpp den.
Så det är så här det slutar.
Jag vill göra en överenskommelse.
Camelias ägare var ingenjör.
Han gömde koderna för att låsa upp fröna inuti hennes DNA.
Jag kan göra dem fertila.
Vi har då båda all mat vi behöver.
Jag hittade kannan du letade efter.
Detta kommer att blandas med fröns celler och förändra deras DNA.
Hur lång tid tar det?
Det fungerade.
Den här lilla kan förändra hela vårt liv.
Bort från fönstret.
Vesper...
Bort därifrån.
Andas inte in det.
De kommer snart.
Jag kommer att ge mig.
Det är för sent för det. De vet att vi har hjälpt dig.
- Du och Vesper måste gå nu. - Nej!
- Vi lämnar dig inte här. - Sluta argumentera.
Jag kan köpa dig tillräckligt med tid för att fly.
Titta på mig.
Du och Camelia måste gå till Citadellet i söder.
- Byta med fröna för att vara säker. - Nej, jag vill inte ha nåt av det här.
Jag ska ge dem fröna.
- Det är inte så det fungerar. - Jag lämnar dig inte här.
Vesper.
Vad sägs om det här?
Vi lurar dem.
Du gömmer dig i träsket och jag berättar för dem att du är borta
och när det är över kan du komma tillbaka.
Jag har arbetat för dessa människor. Jag vet hur man pratar med dem.
Dessutom,
hur kan de såra mig mer?
- Vi kan också gömma dig för dem. - Just det.
Det är en bra idé.
Lova att du tar hand om henne.
Nej, nej.
Nej! Nej!
- Förlåt. - Nej!
Nej, nej!
- Kom hit. - Nej, nej!
- Nej, nej. - Han kommer alltid att vara med dig.
Han kommer alltid att vara med dig. Vesper.
Han sa att vi skulle gå till din trädgård och sen söderut till Citadellet.
Okej?
Kom.
Spring.
Rör inte det röda gräset.
Jag följer med dig.
Hej!
De slutar inte förrän de får tag i mig.
Nej. Far sa...
Vi måste hålla ihop.
Du kan inte bara lämna mig.
Vesper, minns du vad du sa om fröna?
Hur du kunde ändra på allt?
- Nej. - Vesper.
- Du kan inte göra det här. - Det är okej.
Du följer med mig. Du stannar hos mig och det är det!
Du måste göra som jag säger.
Det är en order, jag beordrar dig att stanna hos mig.
- Vesper... - Okej? Kom igen. Kom igen.
Du stannar hos mig.
Du stannar hos mig, okej?
Du stannar hos mig. Du vill inte lämna mig.
Nej, nej.
- Snälla du. - Vesper.
Snälla, lämna mig inte.
- Snälla du. - Vesper.
- Snälla du. - Vesper...
Snälla du.
Snälla, stanna hos mig.
Ha vackra drömmar.