ACEST EPISOD DESCRIE MODUL ÎN CARE AU FOST TRATAȚI ABORIGENII
ȘI POATE FI UN SUBIECT SENSIBIL PENTRU UNII SPECTATORI.
DIN EPISODUL ANTERIOR
Gazza, nu crezi că unul dintre noi...
a făcut asta?
Revino-ți, prietene.
Sunteți însărcinată.
Yvgeny, oficialitățile...
Nimeni nu vrea asta.
Bună ziua. Ați sunat la centrul de planificare familială.
Nu vă putem prelua apelul...
Am scăpat de la birou.
Eu nu.
Mă tot gândesc ce naiba pune Wayne la cale?
La cât de încăpățânat și prost este, cine știe?
Trebuie să-l caut pe „tipul malaysian” al lui Bob.
Cunoaște pe cineva în tabăra de refugiați. Bob i-a dat banii noștri.
E un mincinos. Un escroc.
E visul tău, nu al meu.
- Care-i visul tău? - Nu știu...
Bowie, muzica.
- Unchiul Adam m-a avertizat. - Ce?
Că te înclini în fața lor.
Ca să-mi păstrez slujba și acoperișul deasupra capului.
- Asta ne-au făcut. - E timpul să pleci, amice.
Nu i-ai spus încă?
- Ascultă, George. - Fir-ar!
95 FM. Muzica Vestului nu a sunat niciodată mai bine.
Centrul Nord-American de Apărare a spus că stația spațială Skylab
se prăbușește pe Pământ. Dar nimeni nu știe unde va ateriza drăcia aceea.
Asta spui tu, Pete.
Dar o tânără din Perth
pretinde că știe exact unde se va prăbuși Skylab.
Tilly, asculți radioul?
Deci, Tilly, unde se va prăbuși?
- În Perth, Mal. - Sunt Pete. El e Mal.
- Nu greși numele. - În Perth, peste o săptămână.
Tilly?
Cei de la NASA și din Canberra nu știu unde va cădea. Tu de unde știi?
Am lucrat împreună cu un profesor. Am aplicat regresia liniară.
A rezultat cu un interval de încredere de 95 la sută că va ateriza lângă Perth.
Tilly?
Skylab va crea o zonă de deșeuri de 100 de mile lățime și 1000 lungime.
În regulă, Tilly. Dar nu ești puțin cam alarmistă?
Pentru că într-o săptămână audiența ta va fi anihilată?
Aoleu! Tilly, vezi numai dezastre în dimineața asta.
Nu, e doar... știință, Mal.
- Sunt Pete. - Știu.
Pare că am pierdut-o pe Tilly...
Cât stai acolo, fă un duș. Trebuie să mergi la școală.
Nu intrați în panică, oameni buni.
Ai fost minunată. Doar că ei sunt...
Niște bărbați idioți, aroganți și proști.
Există câțiva de felul ăsta.
Hai, pregătește-te. Te duc la școală.
Dacă avem noroc, poate călcăm un prezentator de matinal pe drum.
Ai auzit? Tilly, a fost o nebunie!
Nu! Mergi la școală. Acum!
- Sunt valuri. Merg să fac surf. - Nu.
Dar vreau să particip la un concurs. Trebuie să mă antrenez.
Ți-am mai spus. Renunți la școală pentru colegiu sau un job, atât.
Mi-a venit o idee.
Pregătește-te.
Vom încerca opțiunea jobului astăzi.
ULTIMELE ZILE ALE EREI SPAȚIALE
Te pricepi aproape cât Poppy.
- Când are patinele în picioare. - Dă-mi pace!
Te pricepi.
Mersi.
Nu lăsa pe nimeni să-ți spună altceva.
Rocco știe că-i duci fiica la balul debutantelor?
Nu cred că Rocco știe multe despre ce fac Poppy sau Rose.
Nu cred că-i pasă.
Îi va păsa dacă un băiat negru apare cu fata lui pe ringul de dans.
Și eu trebuie să repet.
„Sunt onorată să fiu invitată la radio și să vă vorbesc.
„Locuiesc în Scarborough de 20 de ani și vă ascult postul.
„Suburbia Scarborough a fost...”
Nu ești obligată să faci asta.
Nu mă deranjează.
Povestesc doar cum am devenit profesoară. Nu trebuie nici să-mi arăt fața.
Poți veni și tu.
Serios?
Și chiar vor să afle cu adevărat prin ce ai trecut, bunico?
Trebuie să le spui adevărul.
Nu lăsa pe nimeni să-ți spună altceva. Da?
Las-o baltă. Nu poți schimba trecutul.
Da.
Dar mama este de părere că n-ar trebui să-l uităm.
Puteai să ne spui despre Bob.
Părea un tip de treabă.
- Putea chiar să fie... - Ce-i cu ținta de pe așternut?
Poftim?
Eu? Nu, nu.
E ciudat.
Nu ești la templu?
Ești bine?
- Binh va întârzia la școală. - Unde este?
Dar tu ești bine?
Nu știu.
Credeam că, de data asta, cu persoana de contact a lui Bob și cu atâția bani...
Că vom obține ceva.
Pe cineva.
Vei întârzia.
Cât e de mare? Acest Skylab?
E greu de găsit un obiect de pe Pământ cu care să-l comparăm.
Dar așa cum era la lansare, cum e acum în orbită,
cum va fi când cade din orbită,
lovind atmosfera Pământului...
Deja i-ai spus superiorului tău. De ce trebuie să ne ții încuiați aici?
Pentru că mi-a spus să mă ocup așa încât să știm doar noi trei.
Nu ne permitem să-ți vadă cineva burta.
În cinci zile vom fi plecați.
Povestea începe în 1973, la începuturile Skylab...
- Da, cu ce vă pot ajuta? - Yvgeny, deschide ușa, te rog.
Svetlana a ratat deja trei vizite.
- Aș vrea să o văd. - Nu se poate. Este încă bolnavă.
Acum doarme.
Trebuie să mă ocup de 75 de fete și îmi pierd tot timpul cu Svetlana!
Îmi pare rău, dar nu am ce face.
Miss Adelaide?
Hai să ne îmbătăm iar. Tu flirtezi, eu zâmbesc.
O să se rezolve totul, nu-i așa?
Dacă Svetlana lipsește de la defilarea de astăzi în rochie de seară,
va fi descalificată.
Nu puteți face asta. E reprezentanta U.R.S.S.
Ba putem și o vom face!
Iar tu nu te pricepi deloc să flirtezi.
Ce facem acum?
Apelăm la Mick.
Știe o croitoreasă care mă poate ajuta.
Să ascund asta.
Afacerea lui Mick este să vândă astfel de povești. Nu poate să afle.
Deja știe.
- I-ai spus? De ce? - Este în regulă. Ne putem încrede în el.
Lasă-mă să-l sun, bine?
Avem de ales?
Mă bucur că te-ai trezit.
Dacă vrei să știi, fata ta cea mare s-a încuiat în baie,
iar eu n-am timp să o aștept
pentru că întârzii la serviciu.
În plus, nu contează. Totul se va sfârși într-o săptămână.
Viața, universul și toate celelalte.
Așa pare. Întreab-o pe Tilly.
- Tilly, grăbește-te. O să întârzii. - Ai primit un colet misterios.
Ai un admirator secret, tată?
Iar ea vine cu mine la serviciu astăzi.
- Hai. - Prinde-i pe nenorociți, Mia.
TONY, GEORGE A MURIT IERI. ASTA ESTE MOȘTENIREA TA.
Tilly.
Tilly, descuie ușa.
Ce faci?
Ce crezi?
- Aici e cel mai sigur loc din casă. - Tilly.
Pereți și țevi.
- Scumpo... - Așa este.
Când ciclonul Tracey a lovit Darwin, așa au supraviețuit oamenii.
Tilly, ai ore la școală.
Nimeni nu ia lucrul acesta în serios.
Trebuie să ne pregătim. Vom primi avertizarea doar cu două ore înainte.
Ascultă-mă bine, domnișoară...
Ne vom omorî între noi aici înainte să ne distrugă Skylab.
Vino cu mine.
Am o idee.
Hai.
Pe aici. Ține pasul.
Acela...
este refugiul nostru.
- Ce? Cred că ne suspectează. - Nu, nu e destul de deștept.
Poftim!
Știi că poți primi trei ani de muncă silnică pentru asta?
Ești sigură că vrei asta?
Nu.
Dar nu vreau nici să mai fac o rundă de concedieri.
Așa că trebuie să aflăm ce naiba pune la cale.
Să descoperim de ce ne împiedică să rezolvăm situația.
M-am săturat să fiu „îngerul morții”.
Fetelor!
Privește.
Fă-o.
O amendă veche de viteză.
O avertizare de la administrația fiscală.
O scrisoare de amenințare de la o fostă prietenă.
Wayne are afaceri în străinătate?
Wayne? Crede că Sydney este o țară străină.
În Japonia, poate? Nu a menționat niciodată.
Pare să fie un contract.
Cunoști vreun interpret japonez?
Mulțumesc, tată.
Facem ce trebuie ca să fim în siguranță.
Unde ai învățat asta?
Pe aici, pe acolo.
Când ai fost în armată?
Contează?
E suficient de adâncă?
Tată? Tată?
Nu. Sapă în continuare.
Stai liniștit. Sandy o va ajuta pe Svetlana să fie gata pentru diseară.
- Da, dar poate păstra secretul? - Da, poți avea încredere în ea.
Ai spus că este vietnameză?
Din Sud? O anti-comunistă?
Am stat acolo doi ani. Nu mi-a păsat ce sunt,
atât timp cât nu erau împotriva mea.
N-ai voie să dai greș.
Cum va fi pentru Svetlana când se va întoarce acasă ca mamă singură?
De ce îți pasă?
Statul m-a ajutat să-mi îngrijesc băiatul. Va fi la fel pentru ea și copilul ei.
Nu-ți face griji.
Îți vom ascunde bebelușul.
Ești aici de câțiva ani?
În Australia.
În Vietnam, pur și simplu...
ai plecat.
I-am dat cuiva toți banii noștri ca să ne înghesuim pe o barcă.
Dar, da, am plecat.
Oamenii de aici habar n-au cum este în țările noastre.
Cum ar putea?
Sunt liberi.
Prietene, pachețelele tale de primăvară sunt excelente. Cele mai bune.
Dar lipia noastră malaysiană?
Asta, da!
Și orezul nostru...
este mai bun a doua zi.
N-am putea concura vreodată cu orezul vostru.
Știi cui i-ar plăcea la nebunie lipia ta?
Fiului tău, știu.
Nu am noutăți. Nu știu nimic.
Bob ți-a dat banii noștri ca să afli.
Bob s-a dus.
Gustă lipia, te rog. Nu mulți oaspeți primesc mâncare gătită de proprietar.
Nu aveai un restaurant în Vietnam?
Mâinile tale se potrivesc mai bine cu tabla de scris? Sau un birou?
Profesor de inginerie în Hanoi.
Acum le faci mâncare australienilor.
Îmi pare rău, prietene. Nu a fost o insultă, doar o constatare.
Eu am fost jurnalist în Malaysia. Nu e cea mai bună carieră acolo.
Dar să promiți mai mult decât poți face este o afacere bună aici?
Și așa am ajuns aici.
Lumi diferite. Vieți diferite.
- Totul se schimbă. - Dar fiul meu este încă dispărut.
Și asta se poate schimba. Bob ți-a dat o șansă.
- Am cumpărat-o cu 5.000 de dolari. - Și ai cumpărat lipia asta.
Dar nu există garanții.
Am făcut tot ce puteam.
Banii tăi nu au intrat în buzunarul meu. Sunt pentru alții.
Și acum așteptăm.
Astăzi, Van este dispărut...
Mâine, cine știe?
Dar tu...
trebuie să ai grijă de viața ta. Să te ocupi de familia ta.
Nu să te torturezi.
Și nu mai veni aici, prietene.
Judy?
Hiroshi. Judy.
Cel mai bun barman din Perth, ți-l prezint pe cel mai bun director general.
Mulțumesc că ai venit.
Saké?
Sambuca.
Deci nu ești aici pentru tăria lui Fran.
Mă străduiesc să o învăț care sunt băuturile adevărate.
Unde este?
Este un contract.
Ce fel de contract?
Un contract de vânzare.
Ce vânzare?
Pare a fi o companie.
Cum să cumpărăm o companie?
Doull Power Supplies abia este pe linia de plutire.
Doull Power Supplies e compania vândută.
Nu mi-ar strica un pahar.
Ești din Nord sau din Sud?
Din Nord.
Dar am fost nevoiți să fugim în Sud și apoi a trebuit să fugim și de acolo.
Nu spune nimănui!
Bună!
Cum o cheamă?
- Anna. - Anna.
- De unde ai luat căruciorul? - De la Boans. Etajul trei.
Când va veni timpul, voi merge la Boans, la etajul trei.
Vei fi înapoi în U.R.S.S.
Nu, nu.
Voi fi la Boans, etajul trei.
O să mă ajuți să dezertez.
Azi dimineață.
Machiajul.
Serios? Acum?
Face parte din muzica mea.
Din spectacol. Toți artiștii fac asta acum.
Muzica ta? Spectacol?
Tată.
Ar trebui să studiezi din greu, nu uita.
Dar muncesc din greu... ca să devin muzician.
Cum este Bowie.
Ambițiile sunt importante, fiule.
Dar nu uita ce spune Mick Jagger,
„Nu obții mereu ce vrei”.
Vrem doar să fii fericit, sănătos
și în siguranță. Asta este tot.
O slujbă bună, o carieră în medicină o să-ți ofere toate astea.
Nu vreau asta pentru tine.
Și vreau ca unicul meu fiu să fie în stare să-și îngrijească părinții
la bătrânețe.
Van e în viață.
Am auzit-o pe mama.
- Nu sunt unicul fiu, tată. - Nu, Binh.
Ești.
Maddy, nu va dura mult. Vei fi gata până la 20:00.
- Poftim. - Am pregătit niște cartonașe.
Vorbește despre educația ta, de la studiile primare la liceu,
despre Colegiul Pedagogic și studiile de acolo.
De la cine ai primit sprijin.
Nu uita să zâmbești în timp ce vorbești. Îți ajută tonul.
Încearcă să fie scurt și plăcut. Mai ales plăcut.
Deci fără ordine de evacuare. Am înțeles.
Scotty!
- Gavvo. - Ce mai faci, prietene?
- Arăți bine. Frumos costum. - Mersi.
Tu trebuie să fii Eileen.
Sper să fii la fel de amuzantă ca domnul Bertrude.
A fost plin de haz. Ia loc, te rog.
În regulă.
- Începem? - Nicio grijă, amice.
- Vii acasă la soție... - Bine.
- ...și J.R., e Dallas diseară. - Bravo ție, Pete.
Distracție plăcută cu J.R., ne auzim mâine, Perth.
95 FM. Muzica Vestului n-a sunat niciodată mai bine.
Dă mai tare. Urmează Eileen.
În seara aceasta, în cadrul aniversării celor 150 de ani,
avem ca invitată o altă eroină locală de la catedră.
Este de-a noastră, dar și o profesoară aborigenă calificată.
Îi urăm bun venit lui Eileen Wilberforce.
Mulțumesc.
Mulțumesc, Gavin.
Scott Williamson îmi spune că ești o mărturie
a progresului făcut de aborigeni în ultimii 150 de ani.
Spune-mi, Eileen, de câți ani te consideri acasă la Scarborough?
Locuiesc în Scarborough de 20 de ani.
Practic, ești una de-a noastră!
Deci?
Mi s-a spus recent că...
că nu ar trebui să-mi uit trecutul.
Nu l-am uitat. Doar că nu am vorbit despre el.
A părut mai ușor așa.
Dar învăț că tăcerea nu ajută...
pe nimeni.
N-am vrut să sugerez că...
Chiar dacă stau în Scarborough de 20 de ani...
fac parte din poporul Binjareb.
M-am născut într-un orășel la sud de aici.
Poate ați auzit de el din cărțile voastre de istorie,
despre „Bătălia de la Pinjarra” din 1834.
Dă-mi voie să-ți spun...
Nu a fost o bătălie, a fost un masacru.
E un cuvânt foarte dur.
Stirling și gașca lui de bărbați veseli au ucis aproximativ 80 de bărbați,
femei și copii aborigeni.
Și ghici ce?
Doar unul din oamenii lui Stirling a murit.
Surorile străbunicului meu, care erau copii la acea vreme...
au fost și ele ucise.
Îmi pare rău. N-am auzit niciodată asta.
Ei bine...
de-a lungul generațiilor nu s-au făcut multe progrese pentru noi.
Eileen, uită-te la tine. Ești profesoară.
Da. Dar sunt una din puținele din acest stat.
Și nu e destul, nu-i așa, dle Simmonds?
Acum, vrei să-mi asculți povestea sau nu?
Te rog.
Știi, Gavin...
de-a lungul generațiilor nu s-au făcut multe progrese pentru noi.
Când eram copil...
mama ne dădea pe mine și sora mea cu cenușă neagră
de fiecare dată când autoritățile căutau copii deschiși la culoare
pe care să-i civilizeze și să-i facă sclavi.
Puteau să ne facă orice.
Nu eram cetățeni.
În ochii lor, după legile lor, eram doar floră și faună.
Dar asta nu l-a oprit pe tata să lupte pentru țara lui.
În Primul Război Mondial, era egal pe câmpul de luptă.
Dar acasă nu putea nici măcar să meargă la un pub cu prietenii lui.
Abia acum 12 ani am primit cetățenia.
Și, din păcate, a fost prea târziu pentru tatăl meu.
Iar acest tratament avea loc peste tot în Australia.
Când m-am căsătorit...
am locuit în ținutul soțului meu.
O zonă deșertică frumoasă din Australia de Sud.
Până când am fost duși ca niște vite la Misiunea Yalata,
la vreo 200 km depărtare,
pentru ca guvernele britanic și australian
să facă teste nucleare.
Poate cunoașteți locul...
Sau poate n-ați auzit de el, pentru că totul a fost ultrasecret.
Guvernul neagă toată întâmplarea,
dar acele teste au durat peste zece ani.
Poporul soțului meu se afla încă în acel ținut,
neștiind ce se întâmpla.
În 1954, soțul meu a plecat în căutarea lor.
- Tony. - Pentru a-i aduce în siguranță.
Și l-am așteptat...
L-am tot așteptat să revină acasă.
Nu s-a mai întors.
La fel ca alți Anangu, a murit din cauza acelor bombe.
Eu nu am putut sta acolo fără el. Era prea greu, așa că...
M-am întors în ținutul meu,
cu fiica mea de opt ani și cu fiul meu încă nenăscut.
Mi-am suflecat mânecile și m-am pus pe treabă.
Și am lăsat trecutul în trecut.
Mi-am reconstruit viața.
Pentru mine. Pentru ei.
Da, a fost greu, dar am devenit profesoară.
Dar...
tăcerea m-a costat.
Fiica mea e supărată pe mine din cauza asta.
Și-a petrecut viața încercând să-mi rupă tăcerea.
Iar fiul meu nu-mi vorbește de peste un an.
Este cu poporul tatălui lui acum, înapoi la Maralinga,
încercând să înțeleagă pustietatea lăsată acolo.
Îmi dau seama acum că...
este în regulă să trăiesc și să rostesc adevărul meu.
Pentru unele lucruri, e prea târziu.
Dar acum mă simt...
mă simt puternică...
pentru că, în sfârșit, spun toate astea.
În concluzie,
vă las să decideți dacă povestea mea este un exemplu minunat
al progreselor aborigenilor din ultimii 150 de ani.
Eileen Wilberforce...
îți mulțumesc din suflet.
Vii?
Ce faci cu asta?
Privește scrisul.
Gazza a aruncat-o.
Poftim?
Nu fi ridicol. N-ar face niciodată asta.
Totuși a făcut-o.
Nu înțeleg. De ce?
Este ca o rudă pentru tine.
Pentru noi.
Ce să facem în privința asta?
Nu noi...
Tu.
Este lupta ta. A fost de ceva timp.
N-ai nevoie de mine să mă lupt în locul tău. Nu pot lupta ca tine.
Ești genială.
Ce idiot!
Eileen a fost...
Știu. A vorbit atât de bine. Habar n-aveam.
Am fost acolo.
Într-un tranșeu...
La 5 km de acele bombe atomice.
Așteptam explozia.
La Maralinga?
Eram doar un copil.
Stăteam în propria urină.
În spaima mea.
Puteai vedea... Îți puteai vedea oasele.
Îți vedeai scheletul prin întuneric.
De ce nu mi-ai spus?
Încerc să uit totul de ani buni.
De afurisite de decenii.
Dar nu pot.
Ce ni s-a întâmplat nouă.
Ce li s-a întâmplat aborigenilor...
Familiei lui Eileen.
Cred că ți-ai găsit lupta.
PRODUCĂTORII RECUNOSC DREPTUL TRADIȚIONAL AL ABORIGENILOR
ASUPRA USCATULUI ȘI MĂRII UNDE AU FILMAT
ȘI ÎȘI EXPRIMĂ RESPECTUL PENTRU BĂTRÂNII LOR.
Subtitrarea: Oana Bunea