"Ko sem hodil po divjih krajih sveta,
"sem odkril neko mesto z votlino
"in zaspal.
"Med spanjem sem sanjal."
Bog, stvarnik …
Še enkrat si želim biti prerok.
Če mednarodna finančna judovska inštitucija
znotraj in zunaj Evrope
uspe potegniti ljudi še enkrat v vojno,
rezultat tega ne bo boljševizacija sveta
in s tem zmaga Judov,
ampak izničenje judovske rase v Evropi.
LONDON, 3. SEPTEMBER, 1939
DVA DNI PO TEM, KO SO NEMŠKE SILE NAPADLE POLJSKO
"Doktor živi."
Ja.
Pokliči ga že. Povej mu, da ne moreš priti.
V Londonu bo kaos.
Njemu nihče nič ne reče.
Danes je nevarno.
Ostani tukaj z menoj in počakava na novice.
Slabe novice te najdejo vsepovsod.
Ne hodi, Jack.
Preživela sva eno vojno, Janie.
Tudi zdaj bova.
Ja, to sem jaz.
Vlak za evakuacijo otrok s perona ena
bo takoj odšel. Takoj se vkrcajte.
To je London.
Še vedno ni uradnega odgovora
na ultimat predsednika vlade,
da naj se vse čete umaknejo.
Prejeli smo potrditev,
da so se slovaške čete pridružile nemškemu napadu.
Z vami bo simfonični orkester BBC,
do novih novic.
Ne grem noter. Poklicala sem na inštitut.
Študenti te pričakujejo.
Prosta ura jih ne bo motila.
Ravno danes potrebujejo rutino.
Lahko pazim nase.
Dr. Schur bo v roku ene ure prišel sem z morfijem.
Je bilo to včeraj? Ja.
Pa še to …
Prišel bo predavatelj iz Oxforda. Potrebuje lekcijo o točnosti.
Kdo je to?
Predavatelj iz Oxforda. Kateri? –Profesor Lewis.
C. S. Lewis.
Krščanski apologet? –Ja.
Za marsikaj se ima za opravičiti.
Očka, rada bi vzela s seboj Dorothy, ko se vrnemo.
Na takšen dan nihče ne bi smel biti sam.
Ne bomo sami.
Prepričan sem, da bo Dorothy
bolj udobno v lastnem domu.
Mogoče naslednji teden.
Takrat boš rekel še en teden, pa še en.
Kolikokrat te moram prositi?
Se spomniš obiska profesorja Einsteina?
Seveda. –Ja.
Pogovor je tekel o tem, da je resničen dokaz norosti,
če ponavljaš eno in isto stvar
in pričakuješ različen rezultat.
Pravi pokazatelj tega, da nisi nor,
bi bila sposobnost, da spremeniš mnenje.
Ja.
JAVNA PODZEMNA ŽELEZNICA
Profesor Lewis?
Ja?
Jaz sem Anna Freud.
Me veseli. –Mene tudi.
Srečno.
MORFIN
Jofi, slišiš nekoga pri vratih?
Jofi?
Dr. Freud. –Profesor Lewis.
Mislil sem, da ste se izgubili. Ali umrli.
Kakšne pasme pes je?
Čav čav. Zelo pameten je.
Ime mu je Jofi in je moj osebni pomočnik.
Res? –Ja, res.
Ja. Z menoj je med vsemi seansami.
Je tudi moj čustveni barometer.
Kako to?
Če je pacient miren,
se Jofi raztegne pri mojih nogah.
Če pa je pacient razdražen, Jofi stoji ob meni
in ne odvrne pogleda od pacienta.
Kaj naj si mislim o tem, da je pobegnil?
Je fanatičen pristaš točnosti.
Vstopite, prosim.
Moja žena ima srečo in potuje s svojo sestrično,
zato sem tudi našo gospodinjo Paulo poslal ven.
Paula? Ni je.
Poslal sem jo, da nakupi zaloge vložene hrane.
Ali v konzervah, kot pravite tukaj.
Človek se mora vedno pripraviti
in pričakovati najhujše.
Ja, ja, seveda.
Ja, res mi je žal, da zamujam.
Vsi vlaki so bili polni otrok,
ki jih evakuirajo na deželo.
Hvala bogu.
Ja.
Sklepam, da ste poslušali radio.
Ja, ja. Vedno ga poslušam.
Rad imam, da me opozorijo,
preden me zbombardirajo ali ustrelijo.
Danes imam ogromno opravil,
hitro končajva sestanek.
No, mogoče bi ga lahko preložila.
Preložila? Na kdaj? Na jutri?
Računate na jutri, profesor? Jaz namreč ne.
Seveda. –Seveda. Ja.
Vi Britanci vedno rečete: "Seveda, stari moj."
Le zakaj? Kaj naj bi to pomenilo?
Ne vem. Navada verjetno.
Ja. Zanimivo. Navada.
Ja.
Čudovito domovanje imate.
Hvala.
Koliko časa že živite tukaj?
Eno leto in štiri mesece.
Moja hči Ana se je nadvse potrudila,
da bi poustvarila naš dom na Dunaju.
Vi tudi niste državljan te dežele, kajne?
Imam prav?
Rojen sem bil v Belfastu.
Sem pa tukaj, odkar sem šel v šolo
pri devetih letih.
Ja.
Vsi tako pogumno poskušamo zapustiti svojo preteklost
in svoje šolske spomine, kajne?
A nas nikoli ne zapustijo, ni tako?
Ja.
Niti vse skrbi tega sveta ne.
No … Bojim se, da to
ne bo nikoli moj dom.
Ne.
To nikoli ne bo moj Dunaj.
Njegovo delo nam je omogočilo, da smo odkrili
neznano področje človeškega uma.
Njegovo delo je ujelo pozornost
in Avstrija je tako postala prepoznana v znanstvenih krogih.
V veliko čast mi je, da podelim
Goethejevo nagrado dr. Sigmundu Freudu.
Goethejeve nagrade še ni dobil
psihoanalitik.
V Nemčiji do sedaj tako še ni bilo psihoanalitikov.
Tukaj je moja nagrada, ki sem je zelo vesel.
Dobro …
Ja.
Dr. Freud, ste v redu?
Tukaj je moja nagrada, ki sem je zelo vesel.
Moja najljubša roža … azaleja.
Počakajte trenutek.
Ja.
Ja!
To je dobro. –Hvala.
Ker imava tako mala časa,
se pogovoriva o mojem pismu.
Ja, ja, moja knjiga, Romarjevo nazadovanje.
Ja. To je satirična parodija, ki je temeljila na
knjigi Romarjev napredek, kajne?
Od … Kako mu je že ime? Ne govorite, ne govorite.
John Bunyan, kajne? –Ja.
Ja. John Bunyan.
On je bil pravi genij.
Ja. In mislim, da bi bila vaša satira prav veličastna.
Seveda, če sploh še kdo bere Johna Bunyana.
Če prav razumem vas to, kar sem napisal, jezi.
Kako me jezi?
To, da sem satirično predstavil lik Sigmuda.
Ki je napihnjen, domišljav, ignorantski.
Mogoče sem res pretiraval.
Ni bilo mišljeno kot osebni napad.
Ne opravičujem pa se nasprotovanju vašemu pogledu na svet,
nasprotuje namreč mojemu.
Kakšen pa je vaš?
Da obstaja Bog.
In da človek ni neumen,
če verjame vanj. In tisti med nami, ki verjamemo, nimamo
obsesivne nevroze.
Res? No …
Zelo zanimivo.
Dobro.
Zanimivo. Vaše knjige nisem nikoli prebral.
"Ko sem taval po divjih krajih sveta,
"sem odkril neko mesto z votlino
"in tam zaspal.
"Med spanjem sem sanjal."
John Bunyan.
Ja. Profesor Lewis, oprostite mi, a to vas moram vprašati.
Zakaj ste me prišli obiskat,
če se tako zelo ne strinjate z mojimi pogledi na svet?
No, ne z vsemi.
Ko sem bil študent, smo goltali vse vaše knjige,
da bi odkrili svoje latentne perverzije.
Bil sem šokiran, ko sem prebral, da se vam zdi
knjiga Romarjev napredek delo genija. Resno?
Spopad med bogom in satanom?
Nisem pa povedal, na kateri strani sem, kajne?
Vedno ste vztrajali,
da je pojem boga trapast.
Ja. –Zakaj vas torej zanima,
kaj si mislim, če ste zadovoljni z nevero?
Zakaj sem tukaj?
Zakaj?
Iz radovednosti.
Zakaj bi nekdo tako izjemno inteligenten
kar naenkrat zapustil resnico
in potem …
Potem prevzel nore sanje, zahrbtno laž.
In če ni laž?
Ste kdaj pomislili, kako grozno bi bilo,
če bi dojeli, da nimate prav?
Niti pol tako grozno, kot bi bilo to za vas.
Ne, ne.
Prej ste rekli, da oporekate mojemu pogledu na svet.
Da oporekate moji veri v neverovanje.
Je tako? –Ja, je.
Dobro. Čudovito.
Dobrodošli v moji votlini.
Samo en trenutek.
Halo? Anna?
Si profesorja že prestrašil?
Ne še.
Verjetno kmalu.
Vrni se na svoje predavanje.
To je dobro. –V redu.
Lep dan ti želim.
Njegova hči?
Ne plačujem šolnine za njena mnenja.
Niti doktorica ni.
Zakaj bi zapravljal čas z njenimi predavanji?
Ne bi smeli. Čisto prav imate.
Nič se ne naučite.
Gotovo veste vse, kar se da
o narcisizmu mladih.
Si govorila s svojim očetom glede današnjega dneva?
Saj veš, da bo vojna, kajne?
To ni zanj nič novega.
Nihče si bolj ne želi vojne.
Včasih se ti je zdel šarmanten. –Res?
Komaj se še spomnim.
Dorothy, bodi no pametna.
V Angliji sem, kajne? S teboj.
"Pametno" bi bilo,
če bi si vsaj delili streho. Na Dunaju sva si jo.
Otroci niti ne razumejo.
Nisem vedela, da je tvoj oče tako občutljiv.
Predavanje imam. Poišči me.
Vedno te.
Dobro jutro, gospodje. –Dobro jutro.
Začnemo?
Usedite se, prosim.
Ne tja. Tisto je kavč za transformacije.
Pazljivi bodite. –Seveda.
Moj prijatelj, Erik Larson,
me je zjutraj poklical
in mi povedal, da pozna vašega kolega, g. Tolkiena.
Ja. Ja, dobra prijatelja sva.
John Tolkien?
Briljanten je. Genij.
Povejte mi torej, kaj predlagate vi, Inklingi?
Tako rečemo naši literarni skupini v Oxfordu.
Razpravljamo o svojih delih.
Večinoma fantazija?
Pogosto, ja.
Večino svojega življenja sem preučeval fantazije,
poskušal videti smisel v sanjah.
Pa vseeno pri svojih letih ne …
Ne vem več, kaj naj si mislim.
Tako malo časa še imam
v tej hiši, morda bi moral poskusiti
razumeti realnost. Karkoli to pač že je.
Mogoče so to na koncu vse skupaj sanje.
Strašljivo, strašljivo.
Bi nekaj popili?
Ne. Hvala.
Jaz pa potrebujem enega.
Ja.
Ste prepričani?
Viski.
Dobite ga. Viski, ja.
Hvala. –Ja.
"Vse, kar vidimo in se nam zdi, so le sanje v snu."
To je napisal Edgar Allan Poe.
Zmešalo se mu je, zato bodite previdni.
Ja.
Mirno.
Povejte mi, so vas vaši starši
okužili s to pravljico o veri?
Ne.
Moja vera se je končala z mojim otroštvom.
Pokopal sem jo z mamo. Mlad sem še bil.
Nadaljujte.
Mojega očeta je žalovanje čisto prevzelo,
tega ni mogel predelati, niti razumeti našega žalovanja.
Njegova edina rešitev je bila, da nas je poslal v Anglijo
v šolo.
To je verjetno največja travma mojega življenja.
Večja od vojne.
Zdaj je vse samo še morje in otoki.
Potonila je velika celina,
kot Atlantida.
Jack, komaj čakam, da to vidiš.
A za naslednji rojstni dan mi je brat Warren
dal najbolj čudovito darilo, kar sem jih kdaj dobil.
Novi svet.
Gozd v škatli za piškote.
Lepše stvari še nisem videl.
Mah, vejice, majhni kamni, rože.
Ko sem to zagledal,
se je v meni zbudilo hrepenenje,
ki ga še nikoli nisem čutil.
Ta občutek sem poimenoval veselje.
Še vedno ga.
Ja.
In mislite, da je bila to želja po stvarniku?
Ja. –Ja.
Rekli ste, da vam je prinesla veselje škatla za piškote.
Ali pa konzerva. Je to pravilen izraz?
Hvala.
Ja. –Ja.
Zanimivo.
Na zdravje.
Ja, naša najbolj globoka hrepenenja niso nikoli zadovoljena, kajne?
Niti na plan ne pridejo.
Vidite, po nemško se temu reče "Sehnsucht."
Kar pomeni "hrepenenje."
Sam sem občutil to hrepenenje, to željo,
ko sem bil še čisto majhen.
Močno sem si želel, da bi hodil po gozdovih.
Sigmund!
Sigmund, ustavi se!
Sigmund!
Nikoli me ni bilo strah.
Nikoli nisem bil žalosten, da je moj oče izginil,
ker sem bil končno sam v temačnih gozdovih.
V te temačne gozdove
me je vedno vleklo.
Tam sem bil najbolj pomirjen sam s sabo in s svetom.
Ja.
Ko bi le moj oče kdaj šel v gozd z mano.
Torej iščete božansko očetovsko figuro.
Morda se zato izogibam
očetovskih figur.
Normalen odnos med očetom in sinom.
Fantova ljubezen, čaščenje in oboževanje očeta
se preoblikujejo v prepoznanje očetove nepopolnosti
in v še večjo željo,
da ga nadomesti in ubije staro barabo.
Je tako?
Kakšen je bil pa vaš odnos z očetom?
No, v najboljšem primeru
je bilo to grenko razočaranje.
Ista jeza, ki jo vi čutite do boga, ki ne naredi nič.
Želja, da Bog ne bi obstajal,
je lahko enako močna, kot vera, da je.
Dobro.
Plinska maska.
Ne morem dihati s tem. –Pridite.
Ne morem naprej. –Ne bom vas pustil tu.
Ne bodite trapasti. –Dajte mi roko.
Pustite mojo roko. V redu sem.
Pridite. –V redu sem!
V redu.
V klet, prosim.
Tukaj se gre v klet.
Premikajte se.
V klet. Hvala.
Pridite.
Profesor Lewis?
Ste v redu?
Bili ste v vojni, kajne? V vojni?
V pehoti. –Vdihnite.
Globok vdih, ja? Osredotočite se name, prav?
Osredotočite se name.
Tako. Vdihnite.
Izdihnite.
Vdihnite.
Izdihnite.
Tako. Dobro.
Lažni alarm.
Vse je v redu.
Smem reči, da izgledate, kot bi bili doma?
Cenim umetnost.
Zame je to kot študij jamskih slik. Kaj je to?
Bog sporoča Józuetu, da je pripeljal Jeriha
pred tem.
Ja?
Zgodba o dobrem Samaritanu.
In?
Sv. Rok in njegova noga.
In njegov pes.
To?
Niti sanja se mi ne.
Sv. Brigita.
Zavetnica nun.
Ne, ni sveta Brigita. –Kdo pa je potem?
Sveta Dimfa. To bi moral vedeti.
Hvala ti, oče.
Vrnite se domov. Lažni alarm.
Opravičujemo se. Ni bomb.
Kaj? Ne razumem.
"Opravičujemo se. Ni bomb."
Ja?
Kaj bi naredil, če bi bile? Poslal čestitke?
Ja.
Tako pozabimo.
Obrambni humor.
Napisal sem knjigo o humorju. –Ja, ja, prebral sem jo.
Mi Angleži jemljemo humor hudo zares.
Zame je angleški humor
kot tuji jezik.
Ja, se strinjam. –Ja.
Vaši primeri so bili klinični.
Šale podobne mrtvim žabam.
Za seciranje.
Moja metodologija ni dobra?
Ne, ne, ne, ne. Ne.
Vaše šale niso bile. Niso smešne.
Uporabil sem klasične ilustracije.
Naj pomislim. Ja.
Dva Juda pred kopališčem. –Ja.
En Jud reče drugemu: "Si se že skopal?"
In drugi reče …
Reče …
Kaj že reče?
"Zakaj? Ali kdo manjka?"
Tako je!
Ja, ja.
Kopati se pomeni skopati
in "Si se skopal?" pomeni, če si se spravil iz situacije.
Ja, to je primer mimeze.
Saj razumeš, konflikta. Naše misli so v konfliktu z dejanjem.
Človek lahko umre od smeha.
Kaj?
Pridite.
Užaljen sem. Pravite, da nimam smisla za humor?
Halo?
Max?
Kako pozno?
To je pa precej resno.
Ja, zelo me boli.
V bolečinah sem. Potrebujem zdravilo.
Max?
Ma …
Lahko jaz kako pomagam?
Ne, hvala.
Z uničenjem celotnega poljskega letalstva
s strani Nemcev,
so žrtve med vojaki in civilisti
že sedaj ocenjene nad 20.000.
Vrnimo se h glasbenemu programu.
Ugasnite.
Dvajset tisoč ljudi pobitih samo v dveh dnevih.
To je skoraj nemogoče dojeti, kajne?
To so gotovo tista čudna pota gospodova.
Sprašujem se, kaj bi v vaši skupini rekli na to?
Nesmisel, Weldon. To ne obstaja.
To je fizična bolezen.
Začutim, ko stopim noter.
Knjižnični strah? Nehaj.
Ali nihče drug ne začuti tega, ko vstopi v knjižnico
in te zagrabi
strah pred številom neprebranih knjig?
Ne. Ne. Ravno obratno. –Gremo naprej.
Kdo bere? –Imam novo poglavje.
Tolkien torej.
48. poglavje.
Najprej naročimo še eno rundo.
Čudež. Moj brat bo plačal.
Warnie.
Gospodje, še enkrat isto? –Ja, prosim.
Tolkien, te je moj brat spet indoktriniral?
Mene? Ne, nikoli.
Kaj pa Weldon?
On je bil vedno ateist. –Res divji je.
Kako bi lahko ravno on …
Kako lahko ravno on
jemlje biblijo dobesedno?
To je izmišljena antologija mitov in legend.
Jack, ko bereš mite o bogovih,
ki pridejo na zemljo in se žrtvujejo,
te zgodbe ganejo,
če le niso iz biblije.
To je traparija in to veš.
Poganski miti so rojeni skozi samoizražanje boga.
A v mitu o Kristusu
se Bog izraža skozi samega sebe.
To je več kot mit zato, ker …
Kristus je res hodil po zemlji med nami.
Njegova smrt je preobrazba mita v resnico.
In tako preobrazi življenja tistih, ki verjamejo vanj.
John, ti si učenjak.
Nisi zavezan resnici?
Ja. Isto kot ti.
Razišči torej. Preglej dokaze.
In to sem tudi naredil.
Ni bilo knjige varne pred mano.
Do 1600 let v preteklost,
začel sem z "Codex Sinaiticus,"
ki je najstarejši ohranjeni rokopis kopije nove zaveze.
"Matej, 400 n. š."
Jack?
Čas je za spanje.
Lahko noč.
Kaj tako zanimivega bereš?
Biblijo? –Ja. Si jo prebrala?
Citirali so mi jo.
Mnogokrat je orožje, ne?
Stvarjenje.
Adam in Eva?
Saj ne verjameš vsega tega?
Da sta res živela?
Mislim, da niti ni važno, kaj mislim.
V olajšanje mi je, gotovo piše,
da človek ne bi smel biti sam.
Pridi.
Ubogaj svojo dobro knjigo.
Strašiš me, Jack.
Ni se česa bati.
To je samo domača naloga.
Prepričan sem namreč, da evangeliji
gotovo niso miti.
Niso … dovolj umetniški.
Nerodni so.
Večina Jezusovega življenja
nam je popolnoma neznanega,
pisci pa naj bi gradili legendo? To se ne bi smelo zgoditi.
Kristus je gotovo obstajal,
ker je zgodba slabo napisana?
Obstoj Kristusa sploh ni vprašljiva, samo to, kdo je bil je.
Zapisi v kronikah vseh sodobnikov
in zgodovinarjev. Še celo H. G. Wells,
katerega skepticizem je bil blizu mojemu,
je priznal, da je bil človek.
Tega dela zgodbe si niso mogli izmisliti.
Ja, ne bom trdil, da Kristus ni bil človek.
Kot Mohamed ali Buda.
Kaj je bilo to?
Rekel sem, da ne dvomim, da je bil Kristus človek
kot Mohamed ali Buda.
Le on je bil mesija.
Mojbog.
Trdil je celo, da lahko oprosti grehe. Ni to absurdno?
Profesor Lewis, prosim, pomagajte mi.
Ste v redu? –Ja.
Nisem se še bolje počutil.
Hvala.
Profesor Lewis,
morda mi lahko pomagate nekaj razumeti.
Konundrum je, uganka, ki me
že zelo dolgo obupno mede.
Seveda, ja.
Zakaj bi jemal Kristusove izjave, da je bog bolj resno,
kot paciente, ki so mi v preteklosti zatrjevali,
da so Kristusi?
Razsvetlite me, kajti,
po mojem skromnem mnenju
so ti ubogi, nesrečni pacienti
vsi čisto nori.
Zato sklepam, da ste vi in vaši prijatelji,
pa seveda tudi dobri tesar iz Nazareta,
vsi malo …
A to je samo moje skromno znanstveno mnenje.
Kaj pa jaz vem?
Dovolite mi, da spodbijam vaš argument.
Ste našli eno samo osebo,
katerega pogled na realnost je bil drugače zdrav?
Ne.
Halo?
Anna?
Ja. Hvala ti.
Upravitelj.
… je rečeno,
da če do enajste ure
ne objavijo, da so takoj pripravljeni
umakniti svoje čete iz Poljske,
to pomeni vojno med nami.
Moram vam povedati,
da takšnega obvestila ni bilo,
kar posledično pomeni,
da je država v vojni z Nemčijo.
Začenja se.
Spet.
Boriti bi se morali proti zlu.
Proti goli sili, slabi usodi … –Pogovori so zamrli.
Nepravičnosti, zatiranju in preganjanju.
Prepričan sem, da bomo v boju s temi zmagali.
To je zaključek izjave predsednika vlade.
Anna?
Si v redu?
Mislila sem, da gremo na varno.
No, ne vemo, kako se bo Hitler odzval.
Takoj zapusti deželo. Jutri.
Naj pomagam, dokler je še čas. Prosim.
Kam pa naj grem? –Pridi z mano v London.
Ne vem. Misliti moram na Anno.
Nikoli ne bo zapustil Dunaja.
In ti ne njega.
Kaj pa ti?
Bojim se, da je čas. Zaradi otrok.
Čeprav moram priznati, da se strinjam s tvojim očetom.
Tudi meni New York ni najbolj všeč.
Ko bi te le lahko videla
na Madison Avenue v pravi družbi.
Bi šla v London?
Dober večer.
Sigmund Freud?
Ne delaj tega.
Moje ime je dr. Ernest Jones. Sem Britanec.
Sem znanec kanclerja Von Schuschnigga.
Stran. –Jaz sem Sigmund Freud.
Ne. Ne, ne. –Anna!
Kaj? –Moj oče je zelo bolan.
Kaj delate? –Vzemite mene!
Vem vse, kar počne. Bolj vam bom v pomoč.
V redu torej. –Čakajte. Tiho bodi zdaj.
Če odpeljejo tebe, ne bo nihče na varnem.
Izvoli …
Če ni več upanja.
Gdč. Freud, gremo?
Dame. Gospodje.
Do prihodnjič.
Streljajte!
Ja, 12 ur smo čakali.
Le zakaj so jo izpustili? –Ne vem.
Verjetno za Gestapo ni bila uporabna.
Precej nedolžna oseba je, razumete?
Ko so jo izpustili, sem nekatere podkupil,
da smo zapustili državo.
In to res nemudoma, ker me je nekaj držalo
za vrat in me privleklo
v takšno bližino družinske tragedije,
da sem se končno prebudil.
Prebudil sem se, ko sem končno prepoznal
obraz zveri.
Pošasti.
Zgodovina je polna pošasti.
Strinjam se, strinjam se.
In vse živijo srečno in zadovoljno
v vsakem od nas.
Mar ne? Ja.
Dibuk. Zver v temi.
In pošast. Tišina, tišina, tišina.
Prihaja pošast.
Ne pridite ji preblizu. Ujel vas bo, če vas le lahko.
A je prepozno, prijatelj moj.
Ker smo se odločili, da bomo živeli svoja dragocena življenja
v zadušljivem dimu gorečih knjig
in v dimu žerjavice našega sovraštva.
Ne,
pošasti ne moremo pobegniti, prijatelj moj.
Naša moralna gotovost je ta pošast.
Mi smo ta bolezen. Mi smo lakota in smrt.
Apokalipsa.
Ja.
Pri svojih letih
sem izjemno hvaležen, da ne bom doživel
še enega Adolfa Hitlerja.
Hvala bogu.
Oprostite. Kaj ste rekli?
Vzgojila me je stroga katoliška varuška,
ki me je vsako nedeljo peljala v cerkev.
Sveta Dimfa.
Bila mi je kot mati.
Moj oče je bil prav tako zaverovan v svoja prepričanja.
Kaj je bilo to?
Pustite me pri miru!
Moliti moraš za svojega očeta, da bo šel lahko v nebesa.
Nebesa ne obstajajo.
Za vas ne. –Pojdite!
Takoj!
Ne moli zame! Nikoli! Sigmund!
Ja.
Boj biblij?
"Ljubimo bližnje tako, kot sami sebe."
Ta dokument je podpisal
nemški kancler, Herr Hitler.
Ravno sem ga slišal po radiu,
vašega priljubljenega predsednika vlade, g. Chamberlaina.
Ja. Lani je rekel čisto isto,
takoj po krizi v Münchnu. Se spomnite?
Rekel je, naj se vrnemo v postelje in mirno zaspimo?
Ja. Hvala, ja.
"Naj se razume, v našem času ne bo miru" Ja.
Hvala, ja.
Ljubimo torej svoje bližnje, kakor ljubimo sami sebe.
Kako čudovito, preenostavno,
neumno nemogoče je to bilo.
S tem se resnično ne strinjam.
Seveda se ne strinjate. Morate se ne strinjati, ni tako?
Drugače bi se celotna struktura vaše otročje vere
zrušila, kajne?
Kot se bo Evropa
zrušila, mar ne?
Kaj torej?
Morali bi nastaviti še drugo lice.
Poljaki naj pozdravijo tanke in Gestapo.
In letala nemške letalske sile,
ko ta bombardirajo
in jim pobijajo otroke. Ja, zakaj ne?
Nastavite še drugo lice. Prosim.
Ne vem, če je to slučajnost,
a meni se zdi, da je sam Jezus …
Ja, tisti dobri tesar iz Nazareta je ukazal …
Tukaj piše, v bibliji.
Matej, 18. poglavje.
"Resnično, povem vam,
"če ne postanete kakor otroci,
"nikakor ne pridete v nebeško kraljestvo."
Čudovito.
"Ne branite otrokom priti k meni."
Profesor, zdi se mi, da nismo dovolj dozoreli,
da bi se soočili z grozo tega, da smo sami v temi.
Ampak religija …
Za en svetel, žareč trenutek
je religija iz našega sveta naredila otroški vrtec,
jaslice.
Samo dve besedi lahko ponudim človeštvu:
odrastite.
Prekleta oralna operacija.
Proteza, ki se slabo prilega.
Vedno se bojim, da bom
izkihal svoje zobe.
Potrebujem zdravilo.
Ta proteza.
Anna ji reče "pošast."
Ampak
moram jo očistiti in potem
jo pokličem, da jo pride popravit.
Kdaj bo prišla vaša žena?
Anna se je edina lahko dotakne.
Kaj, niti zdravniki ne? –Ne.
Niti zdravniki ne.
Oni še posebej.
Očka.
Sigmund.
Na pomoč!
Če ne bi bilo njega,
bi zagotovo umrl.
Ja.
To je grozljivo smešno.
Dr. Sigmund Freud je s svojo oralno obsesijo
končno ostal brez besed.
To je šala.
Obstaja boljša?
Mogoče ne.
Če je bila to šala,
kdo si jo je izmislil?
Sami ste si izmislili šalo. Vašo prvo.
Halo?
Dr. Schur.
Kje ste?
Otrok ni nujno strah vojne.
Namesto, da bi zbežali,
lahko iz navdušenja stečejo tja.
Prava nevarnost ni v tem, da bi otrok reagiral s šokom.
Prava nevarnost je, da se lahko nasilje v svetu
sreča z nasiljem v otroku.
Tvoj oče je.
Hvala.
Dr. Schur ne bo prišel. Izgovarja se na promet.
Ne more priti v mesto.
Pravi, da bo recept poslal
v lekarno.
Naj pridem domov?
Seveda.
Želim, da si tukaj. Zato te kličem.
Samo … Prej nisi rekel …
Grozljivo me boli. Potrebujem zdravilo.
Očka …
Pomisli enkrat name, ne vedno nanjo.
Nujno je.
Lahko odpoveste moje predavanje?
Od zadnjih petih predavanj v zadnjih dveh tednih,
ste odpovedali dve
in danes odhajate sredi tretjega.
Ne morem drugače. Očeta grozno boli in me potrebuje.
Mi vas tudi!
Gotovo lahko najamete sestro.
Noče tega.
Z vsem spoštovanjem,
ali vaš oče vedno dobi vse, kar hoče?
Doktor, vi bolj kot kdorkoli drugi
poznate pomen dela mojega očeta,
ustvaril je vaše delovno mesto in moje.
In ja, doseže vse, kar hoče.
Če imate težave s tem … –Težava je vaša.
Imenuje se motnja navezanosti.
Idealiziranje staršev še po otroškem obdobju ni vrlina.
To je kompulzija.
No,
hvala za analizo.
Vaša hči torej predava.
Ja. Ima tudi
zasebno psihoanalitično prakso za otroke.
Najprej sem se bal, da zaradi hoje po mojih stopinjah
Anna ne bo pustila svojega vtisa.
Upal sem, da so to moji lastni narcistični strahovi.
Zamotane mreže, ki jih napletemo,
ko začnemo varati.
Ja, Anna je predana znanosti.
In vam, tako se zdi.
Imate fotografijo svoje žene?
Seveda. A ne tukaj.
Zakaj? Ste poročeni? –Ne.
Živite s kom?
Ženska ali moški?
Prosim?
Ali živite s kom? Z žensko ali moškim?
Vas homoseksualnost žali? Če ja, zakaj?
Homoseksualnost ni nemoralna.
Zakaj ne?
Moralen občutek v človeku je ustvaril strah
in ta strah izvira iz kastracijskega kompleksa.
Torej ženske nimajo strahu? –Točno tako.
Brez tega strahu se tem impulzom ne da kljubovati.
Kako pa jim kljubujejo?
Skozi tradicionalne odnose
z možmi in očeti.
Polni kontradikcij ste.
No, človek sem.
Inherentno pokvarjen.
In globoko sem ranjen.
Brez dvoma škodim tudi drugim.
Anna?
Si v redu?
Ja. Nič ni.
Povej mi.
Skrbi me za očeta.
Najti moram kemika.
No, je tvoja mama … –Ni je doma.
Nikogar nima.
Mora biti nekdo. –Jaz.
Kemiki zgodaj zapirajo, kot tudi ostala podjetja.
Pokličiva najprej. –Našla bom enega na poti domov.
Potem greva skupaj.
Nikakor ne.
Bernbridge se ne moti, veš to?
Če bi pacienti kazali toliko odvisnosti,
bi bila diagnoza motnja navezanosti.
To je moja dolžnost. Kako tega ne vidiš?
Dolžnost ni isto kot uslužno služenje.
Dorothy, moj oče je.
Ja.
In kaj še?
Vam kajenje ne slabša stanja?
Ga.
Vse poslabša. Ker umiram.
Gnijem. Propadam. Vsi umiramo,
gnijemo in propadamo.
Sem pa odločen,
da bom užival in se veselil v edinem seksualnem užitku, ki mi je še ostal.
Poslavljam se od svoje falične in analne faze
in nazadujem v oralno fazo, karkoli to že je.
Neverjetno. Tako dolgo se že pogovarjava
in zdaj ste prvič omenili seks.
Bravo. Dobro opazujete. Ja.
Vendar mislim,
da je vaša definicija preveč ozka,
kajti "seksualnost" pripisujem vsem interakcijam, ki nam
prinašajo užitek.
Novorojenček sesa na maminih prsih.
Veliki Sigmund Freud sesa bradavičko cigare. Ja.
Seksualnost je izvir
vse sreče, prijatelj moj.
V sreči je toliko več.
Seks je samo eden izmed od Boga danih užitkov in,
po pravici povedano, ni najbolj trajen.
Prej kot v minuti ste v seks vpeljali Boga.
Fascinantno.
A kljub vaši cerkveni propagandi
se mi zdi, da smo precej napredovali
pri odkritju in premagovanju naših potlačitev.
Napredovali?
Seks je bila tema, o kateri se ni nikoli govorilo,
zdaj pa se ne da govoriti o ničemer drugemu.
Kot da bi ga izumili.
Mogoče pa smo ga. Ja.
Ja, psihoanaliza je inherentno seksualna.
Ja. Ja, seks naredimo infantilen, spremenimo ga v laž,
da je seks pod vsemi pogoji popolnoma normalen in zdrav.
So pravila o seksu,
ki so v obeh zavezah.
Seks je dejavnost dveh ljudi,
ki sta si predana.
Vse pohvale. Dobro.
Mislim, da je vaša biblija zbirka basni o seksu.
Ja, zbirka basni. Enciklopedija pravzaprav.
Pomagajte mi zavezati, prosim.
Ja, zbirka basni.
Ja.
Kje je moja cigara? Nekje sem jo pustil.
Veste, zanimivo je, kako si vi dobri ljudje
vedno izberete točno določene verze iz biblije,
tiste, ki potrjujejo vaša lastna krepostna nagnjenja.
Ni tako?
Recimo: "Nič seksa pred poroko."
To je smešno.
Ne samo naivno, celo ni pametno,
sadistično kruto je.
Kot bi poslali mladega moža na svoj prvi nastop
v velikem orkestru,
do sedaj pa je igral le pikolo
sam v svoji spalnici.
Dajte te stvari v umivalnik.
Ne bodo se same oprale, kajne?
Človek bi mislil, da bo odvisnost od moških
povzročila, da se odpovejo seksu,
še posebej ker pravite, da homoseksualnost ni nemoralna.
No, mogoče je z lezbijkami drugače.
Kako to mislite?
Ne vem.
Mogoče nepreverjeno postane progresivno bolj nestabilno.
Homoseksualci pa ne?
Ne, njihova stanja imajo različne vire.
Ne razumem.
Kaj je izvor ženskega lezbijštva?
Njen oče.
Kaj pa vaš oče?
Zdaj se je prepozno vrniti.
Jaz in moj oče … To je zanimiva zgodba.
Z očetom
sva se pred njegovo smrtjo pobotala.
Bil je
dober človek.
Ja?
Česar ni zmogel čustveno,
je nadoknadil finančno.
Podpiral je moje delo.
Ja in zdaj živim s svojim bratom Warrenom.
Warnie ga kličemo. Kličemo ga Warnie.
Samo s svojim bratom?
Zapleteno je.
Ja, običajno je, kajne?
Povedal sem, da sem bil v vojni. –Ne, niste.
To ste mi pokazali.
Vse se zvede nazaj na vojno, mar ne?
Ne vem.
Ja.
Jack, si v redu?
Mirno.
Radio ne dela. Naprej moramo.
Verjetno bi moral imeti sliko kakšne igralke.
Samo jaz sem, mama.
Če bi še imel mamo, bi verjetno počel isto.
Prihaja večerja.
Lewis,
obljubi mi.
Če se mi kaj zgodi,
poskrbi za mojo mamo.
In če se kaj zgodi tebi,
poskrbim za tvojega očeta.
To je ukaz.
Koliko se spominjate tistega dneva?
Skoraj nič. Bil je …
Že od začetka je bil kaos.
Zadnjič sem bil na drugi strani okopov.
Jack, si v redu? Pridi!
Uspela sva priti na nikogaršnjo zemljo.
Jack!
Jack! Jack, ne smeva ostati tukaj!
Na …
Na pomoč!
Na pomoč! Prosim, pomagajte!
Na pomoč!
Prosim, pomagajte!
Lewis? –Ja, tam je.
Hotela sem te peljati na ples.
Mislim, da bo moral piknik zadostovati.
Ga. Moore?
Tako mi je žal.
Ja.
Ta obisk mi ogromno pomeni.
Pisma, ki si mi jih napisal po Paddyjevi smrti,
bila sem mu blizu.
To je imel pri sebi.
Del šrapnela, ki ga je ubil,
je še vedno v mojih prsih.
Preblizu srca je.
Jack,
pogovoriti se morava o nečem precej resnem.
Povedal si mi za obljubo,
ki sta si jo dala s Paddyjem.
To je lepa gesta,
a ne potrebujem nikogar, ki bo moj angel varuh.
Mogoče izgledam prastara …
Ne, vi …
Prav nasprotno.
Pravi odgovor.
Poleg tega ne verjamem v angele.
Niti v odvisnost od kogarkoli.
Potem na to ne glejva kot na varovanje.
Reciva temu prijateljstvo.
Se strinjam.
Prijateljstvo.
Mama prijatelja.
Obljubil sem.
Kako dolgo že traja ta odnos?
Temu ne bi rekel ravno odnos.
Vsaka vez med dvema človekoma je odnos.
Koliko je stara?
Ga. Moore je bila v zgodnjih štiridesetih.
Ali ima ga Moore tudi kakšno ime?
Janie. –Janie.
Povejte mi, se vam je Janie zdela privlačna ob obisku?
Bila je prijateljeva mama.
Še en razlog več, da bi se vam zdela privlačna.
Moške, ki so zgodaj zgubili mame,
pogosto privlačijo bolj zrele ženske.
Ta namig vam zamerim,
moje osebno življenje se vas pravzaprav ne tiče.
Res?
Vaša spreobrnitev pa se me.
Fascinira me.
Ja.
Živeli ste z njo … z Janie,
v svojih ateističnih dnevih,
zato me zanima, če je vaše spreobrnjenje
ali vaša travma iz vojne
razlog za novo odkrito deviškost.
Ne bom več govoril o tem. Moje …
Moje privatno življenje je točno to, privatno. Ja.
Kot želite.
Tisto, kar mi ljudje povedo, mi je veliko manj zanimivo
od tistega, kar se odločijo zamolčati.
Točka za vas.
Bom jaz.
Lahko kako pomagam?
Bojim se, da mi danes nihče ne more.
Je gdč. Freud doma?
Ne, žal ne. Ne. Ona je …
Kdo je?
Jaz sem, Ernest, Sigmund.
Pozdravljen, Ernest.
Dr. Ernest Jones.
Jack Lewis. V veselje mi je.
Pustim vas zdravniku.
On ni moj zdravnik.
Sprehodil se bom, šel na svež zrak. Ja.
Dobro.
Vzemite Jofi s seboj.
Vstopi.
Ja.
Pojdiva na vrt, preden se stemni.
Jeseni se zvečer hitro stemni.
Ja. Hvala.
Tako.
Ernest, čemu dolgujem to čast?
Povedali so mi,
da se ustanavlja prvovrstna psihoanalitična ustanova
v mestu Bury.
To je blizu Manchestra.
To bo učna bolnica.
Ne pričakuješ, da bom v tem stanju
še potoval?
Ne. Ne, ne.
Razmišljal sem o Anni.
Ja?
Z veseljem bi jo vzeli.
Tam bi bila bolj na varnem. –Ja.
To je ena stvar.
Kaj je pa druga?
Prosili so me, če se jim pridružim.
Ja?
Si želiš poslovnega odnosa z Anno
ali osebnega?
To bi se morala Anna odločiti, se ti ne zdi tako?
Kaj misliš?
Prosim … Moj oče je v zdravstveni krizi.
Takoj potrebuje pomoč.
Žal mi je, farmacevt je že odšel.
Ga lahko pokličete nazaj? Moj oče je dr. Freud.
Doktor za seks?
Srečno obema. Žal mi je, gospa.
Je Anna dala kakšen namig,
da bi jo ta odnos zanimal?
Ne, jaz … Nisem bil
prav dosti v njeni družbi.
Ja? –Mislim, da bi
bilo zanjo dobro,
če bi imela širši krog poslovnih in osebnih znancev.
Poleg mene?
Ne, jaz … Nisem hotel namigovati …
Ne, seveda ne.
Mogoče bi se lahko
spet pogovorila, ko boš razmislil.
To ni nujno.
Lahko govorim z njo?
Ne.
Lahko vprašam, zakaj? –Ja.
Z Anno sva se dogovorila,
da ne bo razmišljala o kakršnem koli odnosu,
dokler se nama obema ne zdi primerno.
Dvajset let si starejši od Anne, še vedno je mlada.
Premlada je
za seksualna čustva. Zato.
Sigmund.
Kaj?
Kaj hočeš reči?
Kaj …
Kaj govoriš, Sigmund?
Anna je leta na zdravljenju zaradi kompleksa.
Kompleksa, ki dokazuje,
da je sposobna normalnega spolnega obnašanja.
Nočem govoriti o tem.
Kompleksa, ki najpogosteje izvira
iz nezdrave navezave na starše.
Nočem govoriti o tem!
O ničemer nočem govoriti!
Pojdi!
To je bilo pred 20 leti.
Prosim, počakajte tukaj.
Dr. Schur.
Anna Freud tukaj.
Vašo pomoč potrebujem.
Anna. –Vsi kemiki imajo zaprto.
Nikamor ne morem po zdravila.
Pridite noter.
Hvala.
Mogoče naslednji teden.
Hvala, dr. Freud.
Ne sprašuj.
Kaj bi sploh lahko vprašala?
Moje seanse so samo moje.
Najdi si svojega terapevta.
Izgledaš prestrašena.
Sprašujem se, o čem bi lahko govorila.
Gotovo je prikladno živeti ob svojem terapevtu.
In tebi, da sem tako blizu.
Zelo prikladno.
Se pa sprašujem, kaj je razvnelo takšno fizično reakcijo.
Je v celoti povezano s tabo in prav nič.
Torej ve.
Ve.
Sophie, glej, kako hodi. Sophie, glej, kako hodi.
Ujela te bo.
Še enkrat poskusimo.
Ja, te lahko letijo.
Ja.
SIGMUND FREUD PRESTAVLJENO
Ne da se mu uiti.
Sem, Jofi.
Te je Jofi že sprehodil?
Ja.
Videla sva obvestilo glede vašega predavanja.
Prestavljeno za nedoločen čas.
Pridi. Pridi k očku.
Jofi.
Oprostite. Mislil sem, da bo …
Ne, za moja usta gre. Imam raka ustne votline
in vonj razpadanja ni prijeten.
Ja.
Ne, ni pobegnil stran od vas.
Pobegnil je stran od mene. Pobegnil je stran od smrti.
Bojim se, da nisem več njegov najboljši prijatelj.
Takšno je življenje.
Ja.
Hej! Hotel sem vam nekaj pokazati!
Dajte mi roko. Hvala.
Hotel sem vam pokazati Momusa. Ja.
Poznate Momusa? –Momusa? Ne.
Momus je bog.
Grški bog, ki je kaznoval vse ostale bogove Olimpa.
Smejal se jim je
zaradi njihove neumnosti.
Ker so ustvarili nas, človeštvo.
Zato so ga izgnali.
Momusa so izgnali, da živi z nami.
S človeštvom.
Ja. –Znana tema.
Ja.
Postal je žalostni bog.
Bog satire in ironije.
Nekaj takega? Poglejte to.
Kako bi imenovali potrjenega nevernika,
katerega mizo, katerega brlog varuje
morje bogov in boginj? –Zbiratelj. To sem.
Zbiratelj sem. Ironija mojega življenja.
Sem strasten neverujoči,
ki je obseden z vero in čaščenjem.
Starodavna čaščenja, vključno z vašim. Ja.
Podobni pojmi.
Prav in narobe, dobro in zlo in izbira med njima.
Ja. –Ja.
Ja.
Potrebujem še robčke.
Ste v redu?
Torej … O čem sva govorila? Ja …
Ja, dobro je treba izbrati.
In vaš Bog, ki je ustvaril dobro, ali karkoli že to je,
je moral ustvariti tudi slabo in zlo.
Ja?
Dovolil je Luciferju, da živi. Dovolil je, da cveti.
Po logiki bi ga moral uničiti.
Imam prav?
Razmislite o tem.
Bog je dal Luciferju svobodno voljo,
saj je edino tako dobro sploh mogoče.
Svet, ki je poln bitij, ki ne morejo izbirati,
je svet strojev.
Človek, ne Bog je tisti,
ki je ustvaril zapor in suženjstvo in
bombe.
Človek je sam kriv za to trpljenje.
Kaj?
Človek je sam kriv za človeško trpljenje.
Ja, slišim vas, nisem gluh.
To je torej vaš izgovor
in razlaga za bolečino in trpljenje?
Sem omenil svojega raka?
Bo moja smrt maščevanje Boga zaradi moje nevere?
Povejte mi. –Ne vem. Ne vem.
Ne veste?
Profesor Lewis, šokiran sem. Šokiran sem.
Ne vem in se ne pretvarjam, da vem. To je …
To je najtežje od vseh vprašanj, kajne?
Če je Bog dober, bi bila vsa njegova bitja
popolnoma srečna. Vendar nismo. Nismo.
Torej Bog …
Bogu manjka dobrota.
Ali pa moč.
Ali oboje. Ne vem.
Vi ne veste.
No, končno, končno, končno.
Napredujemo.
Nas Bog skozi trpljenje izpopolnjuje?
Želi, da bi dojeli, da sreča,
resnična sreča, večna sreča
lahko pride samo od njega.
Če je užitek njegov šepet,
je bolečina megafon.
Ja.
Prepričan sem,
da je mali deček iz cerkve, Adolf Hitler,
ki je vsako nedeljo zjutraj služil v tam,
strinjal bi se. Ja. Vsekakor. Popolnoma.
Ne morem se strinjati.
Govoriva različna jezika.
Vi verjamete v razodetje. Dobro.
Jaz verjamem v znanost in avtoriteto razuma.
Ni skupnega temelja.
Gre seveda tudi za diktatorstvo ponosa.
Religija pusti prostor za znanost,
znanost pa noče pustiti prostora religiji?
Prosim. Srce mi boste strli.
Kako je bilo v duši
Galileja, ko je povedal papežu,
da se sonce ne vrti okrog zemlje
ampak obratno?
Neumnost cerkvenih voditeljev je lahka tarča.
Točno tako! Skrivajo se za ignoranco.
Skrivate se za ignoranco! In jaz za svojo!
Vsake toliko časa se vsi. Torej …
Ker smo ljudje.
Ker smo izgubili pogum
in zaupanje vase.
Kako pogosto si rečete: "Bog je skrivnost.
"On … Mi smo majhni, on je mogočen.
"Tako je Bog napisal. Tak je Božji načrt."
Pokazal vam bom nekaj.
Božji načrt.
Moja hčerka.
Sophie.
Bila je punčica mojega očesa.
Umrla je od španske gripe
pri 27. letih.
Bila je mama.
In žena.
In moj mali vnuk.
Odtrgan je bil od nas.
Ubila ga je tuberkuloza pri petih letih.
Pri petih letih.
Ja.
Kakšen čudovit Božji načrt,
da ubije majhnega fantka.
Nekaj vam povem.
Želim si, da bi mi rak pojedel možgane,
ne pa mojega lica in čeljusti,
da bi lahko haluciniral boga
in se mu hotel maščevati.
Prekleti hinavci.
V tem svetu je toliko bolečine.
In kaj je božji načrt?
Ista fantazija, kot jo imam vedno.
Sva na konjevem hrbtu.
Njegovi sovražijo moje.
Hoče se jim maščevati.
Ne morem pobegniti.
Vitez se bliža. Še bliže.
Potem me poljubi
povsod, kjer krvavim.
Njegovo lice je ob mojem.
Njegove ustnice ob mojih,
rdeče so in kapljajo.
Zašepeta:
"Povej mi svoje družinske skrivnosti."
Koliko je vaš rak že napredoval?
Ne da se ga operirati.
Samo vprašanje časa je.
Koliko časa še imate?
To se moram sam odločiti.
Z dr. Schurjem sva se dogovorila.
In ne glejte me tako, profesor Lewis.
Vem, da vaše vrste ljudi misli, da je samomor napačen
in da je greh.
Saj je. –Ja.
Poglejte sem.
Vidite, pekel je že tukaj.
Ste povedali svoji ženi? –Ne.
Deli vaša praznoverja.
Anni?
Ne, ona ve, da bom umrl, ja.
Da se nameravate ubiti?
Ne. Zakaj bi ji povzročal bolečino?
Jo ščitite
ali vas je strah, da bi vas pregovorila?
Res ste vztrajni, kajne?
Pravi spreobrnjenec, kot bivši alkoholik.
Še kakšno vprašanje?
Utrujen sem namreč.
Ja,
pravzaprav.
V redu je.
Je Anna poročena? –Ne.
Presenečen sem.
Najti pravega partnerja za nikogar od nas ni lahka naloga.
Mislite, da bi Anna izbrala.
Imate še kakšno vprašanje zame, profesor Lewis?
Dr. Jones danes …
Dr. Ernest Jones?
Ja. Hotel je videti Anno, ne vas.
Res?
Ja.
Zakaj bi imela partnerja,
če ima vso stimulacijo, ki jo potrebuje?
Imate vprašanje? –Ja, se videva s kom?
Z moškim, žensko, oboje?
Saj smo vsi biseksualni.
Ob predavanju in praksi
nima časa za odnose.
Razen z vami.
Srečo imate.
Še posebej glede na to, da je edina oseba,
kateri dovolite, da se dotakne vaših ust.
Profesionalka je.
Zdravnica?
Povedal sem vam, da je članica psihoanalitskega združenja.
Ali niso člani zdravniki?
Obstajajo posebni primeri.
Prime me za roko,
dotakniti se ga moram.
Tukaj …
in tukaj.
Anna je predstavila članek, ki so ga zelo dobro sprejeli.
Seveda so ga. O čem je govoril?
O sadomazohističnih fantazijah.
Uidem, a je vitez premočan.
Ujame me.
Rečem mu, naj me kaznuje.
A sem zdaj fant.
So te fantazije
nekaj, kar je Anna slišala na svojih seansah od pacientov?
Ne, na podlagi njene analize.
Kdo je bil njen analitik?
Vprašal sem, kdo je bil njen analitik.
Jaz sem bil.
Vitez vzame fanta v svoje roke.
Ne.
Prosim.
Dovolj z vitezom. Nisi fant niti dekle.
Moja hčerka si. Moja hčerka. Me razumeš?
Zakaj? –S tem morava nehati.
Preveč boleče je za oba.
Ne morem ti pomagati.
Naj grem h komu, ki ve manj?
Ne, ne morem ti pomagati … –Očka, potrebujem te.
Umiri se. Ne. –Potrebujem te. Potrebujem te!
Anna, ne potrebuješ me.
Poslušaj … –Prosim.
Potrebujem te! –Prosim.
Potrebujem te.
Prosim.
Ja, vse je v redu.
Izvoli.
Dobro.
Moja punčka.
Dobro.
Tvojo pomoč potrebujem.
Vse je v redu.
Imate še kakšno vprašanje?
Ja.
Vendar jih ne bom postavil.
Spomnil vas bom samo na vaša zgodnja opazovanja o tem,
da je psihoanaliza inherentno seksualna
in tisto, kar se pove je manj pomembno od zamolčanega.
To naredite vedno, veste to?
Čakam na nove novice.
Zmanjšajte glasnost. Zakaj ugasnete?
Ker ne želim, da se manipulira z mano.
Vsa glasba mi zveni cerkveno. Zato.
Cerkvena glasba namreč
trivializira čustva, ki jih čutim.
Mislim, da vas je strah sploh čutiti.
Je to vaša končna diagnoza? Fascinantno.
Sploh ne. Ne.
Mislim tudi, da ste obupno sebični,
vaša bolečina je pomembnejša od bolečine vaših dragih.
Lažete si,
mislite, da lahko nadzorujete smrt,
kakor nadzorujete svet in svojo hčerko.
Verjamete, da lahko
odmislite svoj strah tako,
da se skrivate za svojo mizo v votlini bogov.
Ampak,
v resnici ste čisto prestrašeni.
Kar je razumljivo. A vseeno ste prestrašeni.
Ja.
Vsi smo prestrašeni.
Ja.
Vi … Prej popoldne,
ko je bilo obvestilo o bombardiranju,
se spomnite sirene?
Nikakor se niste obnašali kot nekdo,
ki se počuti prav dobro
v tem groznem, groznem svetu, kajne?
Kje je bila vaša velika vera?
Kje je bil vaša dragocena radost nad tem, da boste srečali stvarnika?
Izginila je.
Zakaj?
Ker veste, da ga za vašo samoobrambo
in vašimi pravljicami
pravzaprav ni.
Ja.
Vidite, pokopljete svoje dvome.
Pokopljete svoje spomine na vojno.
V bistvu pa ste …
Strahopetec ste.
Vsi smo strahopetci,
ko se soočimo s smrtjo.
Mojbog …
Oh. –Kličem zdravnika.
Ne. Nočem bolnice in zdravnikov.
Prinesite nekaj brisač. –Brisače? Ja. Ja.
Spravite to prekleto stvar ven. Tukaj.
Proteza. Dajte jo ven.
Samo … –Jaz …
Dajte prste noter. Ja. –Jaz …
Ja. –Ne gre ven.
Samo pogoltnil bom.
To je …
Imam jo.
Mojbog. Prinesite vodo. –Ja.
Poglejte to.
Bi se ulegli? –Ja, prosim. Ja.
No, "pošast" je skoraj zmagala.
Baraba mala.
Prekleto.
Kaj lahko naredim?
Samo pojdite.
Ne. Ostanem tu dokler nekdo ne pride.
Hočem, da greste.
Ne govorite. –To bi vam bilo všeč, kajne?
Dovolj govorjenja.
Mojbog.
Bombniki.
Transportna letala. Naša.
Bal sem se.
Jaz tudi.
Kaj sva si mislila?
Kako bi le lahko razrešila
največjo skrivnost vsega časa.
Še bolj noro je, če sploh ne misliš nanjo.
Pokličem vam taksi.
Ne, ne, ne, prosim.
Raje se bom sprehodil do postaje.
Šel na svež zrak.
Je to isti kip, ki sva ga videla v cerkvi?
Ja.
V vitrini imate katoliško svetnico.
Ja, sveto Dimfo iz Irske.
Bila je svetnica norih in izgubljenih.
Razumljivo.
Čez eno uro odpelje vlak nazaj v Oxford.
Dobro.
Ja.
Res mi je žal, da sem vas razočaral.
Ne, ne. Jaz sem vas užalil.
Ne užalil, rekel sem, da sem vas razočaral.
Moja ideja Boga se ves čas spreminja.
Ves čas mi jo uničuje.
Vendar kljub vsemu čutim, da ga je svet poln.
Povsod je, neprepoznan.
In to neprepoznanost je zelo težko prebiti.
Resnična bitka je, da ves čas poskušaš.
Da se prebudiš.
Da ostaneš buden.
Eden izmed naju je bedak.
Če imate prav, mi boste to lahko enkrat povedali.
Če pa imam prav jaz, ne bo nihče nikoli izvedel.
Pomagajte mi vstati.
Seveda, ja.
Ja.
Smrt je tako nepravična kot življenje.
Na svidenje, profesor Lewis.
Verjetno se bova spet srečala.
Če bo Bog dal.
Preden greste, bi vam rad nekaj dal.
Knjigo imam za vas.
Hvala.
Ja.
Ne odprite je do božiča.
Dobro.
No, prijatelj moj, na svidenje.
Na svidenje.
Njegovo veličanstvo, kralj Jurij,
vam govori iz Buckinghamske palače.
Nazaj na simfonični orkester BBC-ja.
Profesor!
Gdč. Freud? –Hitela sem.
Ste dobro? –Zdravilo imam.
Čaka na vas, je pa v redu, res.
Ni treba skrbeti.
Dobro, da ste bili tu.
Očitno ste preživeli obisk.
"Ujet v primež groznih okoliščin
"nisem trenil, ne zavpil.
"Pod surovimi udarci usode
moja glava krvavi, vendar ne kloni."
"Onstran tega kraja solz in jeze,
"živim v grožnji sence mračnega."
"Vendar me bo misel minevanja
"našla tako, kot sem sedaj, brez strahu."
Dobro za naju oba.
Iti moram. Čaka me.
Anna.
Oprosti.
Si prepričana v to?
ROMARJEVO NAZADOVANJE
Od napake do napake človek odkriva celotno resnico.
Sigmund Freud si je vzel življenje s pomočjo dr. Schurja
čez tri tedne, 23. septembra 1939.
Začetnik psihoanalize
je s teorijami o človeškem obnašanju za vedno
spremenil psihologijo in našo kulturo.
C. S. Lewis je zaslovel s pogovori
o krščanstvu med 2. sv. vojno. Med vojno je odprl
svoj dom evakuiranim otrokom.
Otroci so bili navdih
Zgodb iz Narnije.
Anna Freud in Dorothy
sta 40 let živeli skupaj v Londonu,
obe sta bili zelo spoštovani.
Anna velja za
začetnico otroške psihoanalize.
Freud naj bi se srečal z mladim, predavateljem iz Oxforda
tik pred svojo smrtjo.
Nikoli ne bomo vedeli, če je bil to Lewis.
Prevod podnapisov: Eva Zupan
Uredil metalcamp
Tehnična obdelava DrSi Infire