- Добро утро! - Добро да е!
- Къде е Паола? - Смяната й още не е започнала.
Ще я науча аз!
Добро утро.
- Може ли сметката? - Идвам.
- Съжалявам. Още кафе? - Да, моля.
Благодаря.
- Какво й е на сестра ти? - Не знам.
Щом дойде, кажи й, че е уволнена.
Може да е болна, не вдига телефона.
- Отби ли се да я провериш? - Мислех, че ще я видя тук.
РАЗГОЛВАЧА НА СВОБОДА
Сметката, моля.
Отивай на пета маса.
- Имам снимката й. - Да видим.
Хубавица е.
Нека стои при вас. Искам да я обявя за изчезнала.
Но вчера сте я видели, нали?
Чета новините, ако я е отвлякъл Разголвача...
Пак ли този?
Стига вече.
Знаете ли колко души днес заявиха, че Разголвача е отвлякъл сестрите им?
Седем.
И колко от тях се прибраха живи и здрави?
Всичките.
Предлагам да си идете у дома,
да си направите чай и да почетете книга.
Паола?
Безпокоя се за нея.
Вижте.
Това, че не е дошла на работа, не значи, че е станало нещо.
Хората имат тайни.
Пао?
Проклета котка.
Редовно се случва, все едно и също.
- Не би оставила котката сама без храна. - Не.
- Котките са оправни, имам три у дома. - Не е типично за нея.
В такива случаи жената обикновено е при гаджето си.
- Нахранете котката. - Не разбирате, тя няма гадже.
Сигурна ли сте?
Въпреки тревогите ви тя ще се върне и ще ви надуе главата за новия си мъж.
Вижте, госпожо, не ми губете времето.
Имам работа.
WOMEN IN BLUE
Няма ли да ядем заедно?
Не мога да си тръгна, преди да свърши смяната ми.
Знаеш това, миличък. Баба ви ще е с вас.
Мамо, знаеш, че мразя манджите на баба. Ужасни са.
Стига си хленчил. Не му се връзвай, мамо.
Чао.
Ще сготвя панирани пържоли за вечеря. Става ли?
На мама синчето е много специално.
- Добре ли си? - Не знам. Страх ме е, нервите ме тресат.
Две седмици подготовка не са достатъчни.
Сигурен съм, че добре си се подготвила.
- Мислиш ли? - Да.
Правилно ли постъпвам?
Да.
Да, постъпваш правилно.
- Сигурен ли си? - Убеден съм, щом чак скочи от самолет.
- Да. - Отвори ли се парашутът?
Да, отвори се.
Знаеш ли какъв ти е проблемът? Твърде взискателна си към себе си.
В движение ще научиш нещата, които не знаеш.
Едно по едно, не бързай.
Но съм съгласен с децата.
Пържолите на майка ти не струват.
Благодаря.
Възкресението на тялото
и вечният живот.
Добро утро, татко.
Искаш да закъснееш още първия ден ли?
Не, разбира се, мамче.
Трябваше да сме забравили за Разголвача.
Г-н президент, вече пишат по-позитивни неща за нас.
Емилио, тогава обясни ми това заглавие!
Обади се на "Пипса" и им стъжни живота.
Г-н президент, моите уважения, но не е от полза за правителството
да излезе заглавие, че налагаме цензура на новините.
Тогава заловете този безбожник! Чу ли ме, кретен такъв?
Работим по въпроса, г-н президент.
- Денонощно при това. - Писна ми от оправданията ти, Емилио.
Исках от теб да контролираш новините и да промениш имиджа на полицията.
Ще можеш ли, или да търся друг?
Приятен ден.
И снощи не се прибра.
Ще спя, като хвана убиеца.
- Говори ли с татко? - Не точно.
Никога няма да приеме, че работиш тук.
Тук заприлича на шивашки цех. Възмутително.
Кой знае, може пък да не е толкова лошо да има жени тук.
Осъзнай се.
- Някой трябва да каже на тия фусти, че... - Какво?
Лосано?
Аман от глупостите ти, Романдия!
Вярно ли е, че са те измъкнали от някакъв долнопробен бардак?
Клуб за екзотични танци.
Видяхте ли, момчета? Работата била сериозна.
Чак са домъкнали охранител да се занимава с това безумие.
Тази значка не те прави ченге.
Искаш пак да я загубиш ли?
Знаех си.
Моля, седнете.
Здравейте.
Как сте?
Привет.
- Привет. - Как сте?
Каква красавица.
- Дами, как сте? - Добре, благодарим.
Дойдох да ви пожелая късмет в първия работен ден.
И да ви напомня,
че навън представлявате столичната полиция.
Така че...
усмихнете се.
Винаги се усмихвайте. Я да видя.
Ха така! Капитане.
Ще ви разделим на четири екипа от по четири жени.
Перес, Лопес, Карион, Ернандес. В парк "Ундидо".
Санчес, Аедо, Родригес, Асторга - в "Ла Аламеда".
Де ла Торе, Камачо, Ерера и Крус - в парк "Сантяго".
Отивайте за екипировката.
Приятен първи работен ден.
Благодарим.
- Госпожице Ерера. - Да, сеньор. Габина Ерера.
- Габина Ерера, нали? - Да, сеньор.
Дъщерята на капитан Ерера, началника на участъка, нали?
- Да, сеньор. - Браво на теб.
Ти знаеш по-добре от другите колко е важна тази работа.
- Разбира се. - Не всеки го осъзнава.
- Така е, шефе. - Това е проблем.
Да променим нещата, Габина!
Трябва да разказваме истински истории. Реални и човешки.
- Следиш ли ми мисълта? - Не.
Ще разкажа за теб.
"Габина Ерера. Дъщеря на полицейски командир.
Сестра на трима полицаи от столичната полиция."
Сега и ти обличаш синята униформа и съхраняваш традицията.
Ще си на корицата на списание "Хубав дом".
Искате аз да съм на корицата на списание?
Да, ти.
И баща ти.
- Не. - Защо?
- Той не одобрява. - Какво не одобрява?
- Мрази да е център на вниманието. - Наистина ли? Жалко.
Нищо, имаме теб, Габина.
Това е най-важното.
Като ти свърши смяната, ме потърси в съвещателната зала.
- Какво ли ще ни дадат? - 22-ри калибър.
- Супер. - Не, полуавтоматично.
Кого ще убиваш?
Благодаря.
Прощавайте, откъде да вземем останалата екипировка?
Каква екипировка?
Оръжията ни.
Как така няма да ни дадат оръжия?
Процедурата е тромава. Има още документация за попълване.
- Кога ще стане? - Не знам.
Какво да правим с това?
Има монети, за да звъните на полицията, в случай че забележите нередност.
- Чухте ли го? - Да, Вал, успокой се.
Значи ние, полицайките, ще звъним на полицията?
А свирката?
Ако става нещо обезпокоително, надувате свирката.
Сам си я надувайте, капитане.
Явно имате богат опит с нея.
- Валентина. - Какво?
- Успокойте я. - Ще й мине.
Ще остане без работа.
А къде са ни патрулките?
- Като се сетя, че им повярвахме. - Мисля, че не постъпваш разумно.
- Аз ли? - Да, ти.
Не постъпвам разумно? Те ни излъгаха, това тяхното разумно ли е?
Процедурите наистина са тромави. Веднъж брат ми си изгуби белезниците.
Каза, че му ги откраднали, но съм сигурна, че ги е зарязал някъде.
Работата е там, че му дадоха нови чак след четири месеца.
При арест трябваше да използва въже.
Горкият, умираше от срам.
По-добре без оръжия.
Статистически те увеличават риска от насилие, не го намаляват.
- Наистина ли? - Доказано е.
А 71% от полицаите нито веднъж не са използвали оръжието си.
- Чу ли, Вал? Хубаво е да се знае. - Да, супер.
Здрасти.
- Работата ви е най-яката. - Благодаря, госпожице.
Моят съпруг е пилот. За коя авиокомпания работите?
Да се залавяме за работа.
Благодаря.
Ще ми помогнете ли да намеря музея?
- С какво да ви съдействам? - Ще пиете ли кафе с нас?
Разбира се, че не. На работа съм.
Вървите 400 м на юг, после още 400 м на запад и ще го видите.
Да не съм редактор? Работя във вестника само от три месеца.
Имаме репортаж за теб, Лукас. Свирки вместо оръжия.
- Излъгаха ни. - Нали уж само ви бавят.
Така казват, не си признават.
Вал, бюрокрацията в Мексико е пословична.
- Какво се е случило с теб? - В смисъл?
Признай си, че те е страх, глупако.
Като си ядосана, искаш всички да са ядосани.
Не е така.
Разговорът беше важен.
Монетите са само за служебни разговори.
Наложи се служебно да изпусна парата.
Защо го притискаш? Той има нова приятелка.
Връзката им не е сериозна, няма да трае дълго.
Както се казва, тя е само задявка.
Остин! Остин!
- Да вървим. - Мария.
- Какво става? - Остин!
- Не намирам Остин. - Кой е Остин?
- Кучето ми. - Как изглежда?
Дребно кученце, бяло на кафяви петна.
Не се бой, ще ти помогнем.
Не, няма, защото не ни е това работата.
- Тръгвай си, момче, чао. Благодаря. - Не, чакайте.
Точно това ни е работата.
Трябва да помагаме, момчето има нужда от помощ.
Защо все правиш каквото ти се каже?
Като малка оцветяваше, без да излизаш от очертанията.
Затова са очертанията.
Не станах полицай, за да търча след изгубени кучета.
А ти?
Ти?
- Ето, и те. - Какво?
Няма да го направят.
С братята ми решаваме спорове с ези-тура.
Навита съм.
- Добре. - Тура.
Остин!
Остин?
Остин!
Остин.
Остин!
- Викайте го. - Остин!
Остин.
Ела тук.
Намерих го!
Здравей.
- Е, намерихме го. Да си вървим, може ли? - Виж тук.
Ела, кученце.
Колко е сладко!
Виж, ела.
Какво има?
Какво е това?
Хората да се отдръпнат.
- Какво има? - Май е жертва на Разголвача.
Пак същото - жена с тъмнокестенява коса,
само по бельо е, краката, глезените и китките са вързани.
Причина за смъртта?
Вероятно е удушена, аутопсията ще установи.
- Някакви бижута, вещи? - Огърлица.
Занеси я в участъка.
Да я дадат за анализ и да проверят за отпечатъци.
Друго?
Не открихме свидетели.
Потърсете отново.
- Трябва ни свидетел. - Разбрах.
По дяволите.
- Кой е открил тялото? - Няма да ти хареса.
- Ти ли? - Не.
Аз бях.
- Нещо друго, Вака? - Куче ги е отвело при тялото.
Но като пристигнахме, тази тук го беше покрила със сакото си.
Защо, по дяволите, си замърсила местопрестъплението?
От уважение.
От уважение?
Един съвет от мен, девойче.
Ако искаш да помогнеш на мъртвото момиче, не съсипвай местопрестъплението.
После показвай уважение към трупа. Разбрано?
- Разбрано? - Да.
- Идентифицирана ли е? - Не.
Да проверим списъците с изчезнали хора.
Трябва ни следа.
Има отпечатък от обувка до тялото. Направете отливка.
Диас.
Снеми отпечатъка.
- Вака. - Да, сеньор?
Моля те, разкарай ги. Вземи им показания в участъка.
Да вървим, стига за днес.
Тръгвайте де.
И сама мога да реша какво искам.
Ако не разбираш, твой проблем.
Искаш свобода? Слез от колата ми.
- Мария. - Какво?
Да не ти напомни за...
Кого?
Наталия.
Откъде ти хрумна?
Тя не приличаше на нея.
Не казах, че си приличат, а че ми напомня за... Карай.
Как е първият работен ден?
Май добре.
Нали? Успокоила си се, значи няма проблем.
Да, но беше странен ден.
Тогава чуй нещо хубаво.
Ало, мамо? Аз говорех с нея.
Казах на учителката, че си полицай и ловиш престъпниците.
Хванала е престъпник? Мамо, вярно ли е?
- Един по един. - Не. Още е първият ми ден.
Тя каза, че полицаите са истинските бандити.
- Това е нейно лично мнение. - Сигурно греши. А и е луда.
- Мамо, прибираш ли се? - В седем.
Напишете си домашните.
- Много ми липсвате. Дайте ми баща ви. - Обичаме те.
- Ало. - Ало. Гласът ти ме успокоява.
Какво се е случило днес?
Лосано иска да те види.
- Веднага! - Идвам.
- Ще говорим после, затварям. До скоро. - Сигурна ли си? Добре, чао.
Инспекторе, ето ги.
Докараха заподозрян.
Едър мъж, оплешивяващ и с брада.
На около 30 години.
Работи в парка. Някоя от вас видя ли го?
Не.
Сигурни ли сте?
Водят го.
Искам показанията ви на бюрото ми, преди да си тръгнете.
- После им ги раздай, изчезвайте. - Хайде.
Не мога.
- Не мога да забравя лицето й. - Ужасно е.
Представете си колко уплашена е била.
Вече е при Бог.
Не е при Бог, а на метална маса в шибаната морга.
Гола е и е сама.
Това е само тялото й. Духът й е при Бог.
Радвам се, че мислиш така. Значи ще ни обясниш.
Мислиш ли, че негодникът, който я е убил, има душа?
Всички имаме душа. Така пише в Библията.
Не, така им отърва на хората.
Ти и твоят божи план.
Не е мой план, а на Господ.
- Баба казва, че в Евангелие на Иеремия... - Тогава защо сме тук?
Ще ми обясниш ли защо търсим Разголвача,
щом, в крайна сметка, убийствата са част от шибания божи план?
Валентина, остави я.
Ще й го допиша.
Добре ли си?
- Добре ли си? - Не исках да я ядосам.
Началникът му казва, че дава 24-часови смени.
Само веднъж седмично му се отчита.
Това значи, че заподозреният може да изчезва за дълги периоди.
Отговарял е само пред този човек.
Показанията ни, инспекторе.
- Нещо друго? - Не.
Бил е задържан за сексуално престъпление. Какво още ни трябва, за да го затворим?
Заради психиатричната оценка
случаят е бил прекратен, като е навършил 17 г.
Проявявал признаци на невменяемост.
Умствено изостанал. Не пречи да е извратен.
Знам, Лосано, но ни трябва доказателство.
Като говорим за доказателство...
Заповядай, Софи. Седни до мен.
- Да видим отпечатъците. - Съвпадат.
Господа...
Занеси показанията на нотариуса. Нека ги редактира.
Да се обадим на майка му.
Първо да подпише показанията. Лосано, ела с мен.
Маргарито, познаваш ли тази жена?
Тито?
Тито.
Познаваш ли тази жена?
- Някой иска ли кафе? - Благодаря, скъпа. Четеш ми мислите.
Красива ли е?
Разхождала се е в парка, където работиш.
Видял си я, нали?
Искал си да я заговориш, нали така?
Затова си я доближил.
Но тя те е отрязала.
Ядосал си се, нали?
Много си се ядосал, Тито, нали?
Защо го стори?
Къде тръгна? Я сядай!
"29 март 1971 г.
Заподозреният е проследил Паола Мачадо Рохо.
Доближил я и я заговорил.
И си я убил, мръснико.
Защо, Тито? Защо си им причинил това?
Хубаво ги виж, защото ще си платиш, свиньо недна!
Ще подпишеш показанията и ще си платиш.
Вземи химикалката! Ще подпишеш!
Не виждате ли, че той не ви разбира?
Какво правиш тук, по дяволите? Излизай.
Тъкмо излизах.
- Моля, не пипайте нищо. - Добре.
Габриела, скъпа моя.
- Габина. - Прекрасно име.
Имам голяма изненада за теб.
Нали така, командире?
Та мислех си колко ще е добре Габина да е на корицата.
Но ако и баща й е на снимката, ще бъде невероятно.
Казах си: "Я да видим колко мрази да е център на внимание".
Затова ви се обадих, командире. Да вървим.
Да се залавяме за работа.
- Това е. - Да започваме.
Командире, застанете по-близо до дъщеря си.
Моля.
Командире, ще прегърнете ли дъщеря си?
Прегърнете я, гушнете я.
Усмихнете се.
Усмивка, командире.
- Това е чудесно, браво! - Още една.
Жената в синьо, ела.
Сестрата на жертвата е ей там.
Заведи я в моргата да идентифицира тялото.
Аз ли?
На някой друг ли говоря?
Трябва да се прибера до 19 ч., обещах на децата си.
И на Папата да си обещала, не ми пука.
Ела.
Правиш каквото ти се каже, ясно ли е?
А и жените се справят по-добре с тези глупости.
Добър вечер. Джесика Мачадо?
- Да. - Мария де ла Торе.
- Съжалявам, че закъснях. Бях на работа. - Елате с мен.
Добре ли е Паола?
Моля?
Казаха ми, че имат информация за сестра ми.
- В беда ли е? - Нищо друго ли не ви казаха?
Какво например?
Моля, седнете.
- Сестра ви... - Паола.
Паола.
Днес намерихме тяло в парка.
Какво?
Искаме
да ни кажете дали е Паола.
Миличка.
- Сестра ви ли е? - Паола.
Това е Паола.
Какво са ти сторили, миличката ми?
Не! Не!
- Ето го и вълка. - За мен ли си мислеше?
Може би.
- Сама ли си? - Да, а ти?
Да.
- Интересно. - Беше разстроена по телефона.
- Заради оръжията. - Да, затова съм разстроена.
Понаучих някои неща.
Не мисля, че проблемът е бюрократичен.
Не е ли просто забавяне?
Да не смятат, че жените не могат да носят оръжие?
Ама че скапан ден!
Искаш ли да влезеш?
Не мога.
Не можеш?
Или не искаш?
- Лека нощ, Вал. - Лека нощ.
Викали сте ме.
Две първи неща.
Първи труп, първи работен ден.
Най-важното е,
че Разголвача си призна.
Какво?
Утре сутринта ще се изправи пред съдията.
Принудиха го да се подпише. Той е с лабилна психика.
Не е вярно. Убил е шест жени.
Разбирам те.
Но благодарение на трупа разкрихме случая.
Бях там, капитане.
Биха го, а той дори не можеше да говори. Беше сам с трима полицаи.
- Дори не можеше да... - Спри!
Нито дума повече.
Ще ти кажа още нещо и ще си ми благодарна.
И на съпруга ти няма да му се слуша.
Не пренасяй случая у дома.
Повярвай ми. Бившата ми жена може да потвърди.
Прибирай се, късно е.
Лека вечер.
Да ви закарам ли?
Ето тук.
Ще ми разкажете ли за онази вечер?
Тя бързаше да тръгне. Как така не се усъмних?
- Ще ме изчакаш ли? - Не, закъснявам, нали не било редно.
За какво точно закъсняваш?
- Чао. - Паола, този град е опасен.
Минута по-късно излязох, но я нямаше.
Видях само една кола.
Имаше бял покрив.
Беше спряла в края на уличката, но с работещ двигател.
Бяхте ли я виждали и преди?
Не.
Мъжът не ми се стори познат.
Беше ли нещо обичайно за нея?
- Какво? - Да се качва в колите на непознати?
Какво намеквате?
- Искам да разбера... - Дали често се качва при непознати.
- Като проститутка ли? - Не.
Наричате сестра ми проститутка.
Няма такова нещо.
Джесика.
Как може да наричате така човек, когото не познавате! Засрамете се.
- Благодаря. - Чао.
Командире, благодаря ви за отделеното време.
И на теб, Габина.
Трепач си, както казва днешната младеж.
Не е ли прекрасна, командире?
Татко.
Благодаря, че...
Задето ме постави в това положение.
Това не е шега. Не знаеш с какво се захващаш.
Опитах се да те предупредя, да се погрижа за теб.
Не ме гледай в очите без позволение!
Вече не си добре дошла у дома.
Мамо, какво правиш тук?
Спасявам положението.
Мамо, как беше?
Измий си ръцете. Къде е брат ти?
Тръшка се заради готвеното на баба.
- Скъпи, здравей. - Здравей.
Разтревожихме се.
- Има защо, окъснях. Улисах се в работата. - Мария!
- Къде си скрила кетчупа? - Не съм го скрила, в килера е.
Децата не бива да ядат кетчуп, нали?
Благодаря, мамо.
Благодаря за всичко.
- Защо си я викнал? - Бяхме гладни. Не сменяй темата.
Подкрепих те във всяко едно отношение.
Но искам да знам нещо, децата също.
Какво става? Можем ли да разчитаме на теб?
Знаеш ли колко пъти сме вечеряли без теб
- заради срещи в последния момент? - Да не се караме.
Зарязах проекта в Акапулко, за да съм с теб и децата.
Ако ми обещаеш, че няма да се повтори, това ми е достатъчно.
Обичам те.
Алекс, мама се прибра. Слизай да вечеряш.
- Готови сме. - Готово е.
Ще вечеряме.
- Не искам да се връщам в полицията. - Защо?
Намерихме тялото на млада жена в парка.
Това е ужасно.
После партньорката ми се разкрещя, задето казах, че душата на жената е с Бог.
Тя каза, че Разголвача няма душа.
Но явно не е чела Библията.
- Сигурно е била ядосана. - Защото не е права.
Не е задължително.
Винаги си казвала, че душите на жертвите отиват при Бог.
Да, но не всеки мисли като нас.
Тогава коя е права?
- И двете. - Не разбирам.
Тя си има свои убеждения, и ние си имаме наши.
Трябва да приемаме хората каквито са, а не каквито ние искаме да са.
Топлият ти шоколад изстива.
Всичко наред ли е?
Да. Правя панирани пържоли за децата.
По радиото чух, че са намерили още една жертва на Разголвача.
Да.
В парк?
Да, чух за това.
Ужасно е. Затова ли си разстроена?
Не, бях напрегната заради първия работен ден.
Видях една красива кола.
Нова и с бял покрив. Скъпи ли са тези модели?
Не са евтини, защото са вносни.
Но ако ти харесва такава кола, ще ти купя, само да стана партньор във фирмата.
Кадилак, като от онази реклама, знаеш ли я?
Да, красива кола е.
- Новините започват всеки момент. - Добре.
Ела после.
- Красива си. - Благодаря.
- Чакаш ли обаждане? - Не.
Ало?
Един момент.
Капитан Романдия те търси.
Ало?
Де ла Торе, да си говорила със сестрата на жертвата?
Просто я закарах.
Половин час я убеждавах да не те докладва и не знам дали постъпих правилно.
След малко ще дойда.
- Де ла Торе! - Да, сеньор.
Съжалявам, но жертвата Паола
явно се е качила в кола в нощта на убийството.
- И какво от това? - Колата е била скъпа.
Такава не е по джоба на работник в парка.
Достатъчно. Няма значение, защото той вече е мъртъв.
Какво?
Умрял в килията, след като подписал показанията.
Днес в 13:24 ч.
след сигнал в полицията в парк "Хардин де Сантяго" в Тлалпан
столичните служители на реда
откриха тялото на Паола Мачадо.
След като представихме неоспорими доказателства,
арестувахме заподозрян.
Става дума за градинаря Маргарито Идалго Флорес,
на около 35 години.
След като го запознахме с доказателствата срещу него,
той си призна за всички престъпления.
Часове по-късно в килията,
където щеше да прекара остатъка от живота си,
измъчван от ужасните си престъпления,
Разголвача от Тлалпан се е самоубил.
Със смъртта му градът може най-сетне да спи спокойно.
- Добра новина най-сетне. - Да.
Разголвача от Тлалпан взе шест жертви
и хвърли в страх цял един град.
Но след мрака винаги настъпва ден.
Столичната полиция прояви смелост.
Бях там, капитане. Той не искаше да говори, биха го.
- Бяха трима полицаи. Дори не можеше... - Спри!
Чуй ме внимателно.
Не може да разпитваш никого.
Не си следовател.
Случаят с Разголвача приключи.
Лека вечер.
КАФЯВА С БЯЛ ПОКРИВ
УБИЙСТВА НА ЖЕНИ
ПОЛИЦИЯТА НЯМА СЛЕДИ РЪСТ НА УБИЙСТВАТА
В следващия епизод.
От сега нататък ще работите и в участъка, и в парковете.
- Да ви помогна ли? - Ако кажа "да", ще се махнеш ли?
Иска ми се да проверим дали Тито Флорес е Разголвача.
Според Джесика Мачадо сестра й се е качила в кола с бял покрив.
В деня на ареста на Маргарито споменаха майка му. Да говорим с нея.
Забравил си как се работи в полицията.
Къде е другата обувка от този чифт?
WOMEN IN BLUE
Превод на субтитрите Катина Николова