- Доброго ранку! - Доброго ранку!
- Де Паола? - Її зміна ще не почалася.
Чорт забирай.
Доброго ранку.
Гей! Я чекаю, любонько.
Уже йду.
Вибачте.
- Ще кави? - Прошу.
- Дякую. - Вибачте.
Де твоя сестра?
Не знаю.
Як прийде – скажи, що її звільнено.
Може, вона хвора, чи щось сталося. Не відповідає на дзвінки.
Ти до неї заходила?
Я думала, що побачу її вже тут.
РОЗДЯГАЧ УСЕ ЩЕ НА ВОЛІ
Рахунок, будь ласка.
Іди до п'ятого столу.
У мене є її фото.
Подивимося.
Симпатична. Еге ж?
Залиште собі.
Я хочу подати заяву про зникнення людини.
Але вчора ви її бачили, так?
Я читаю новини. Що як її викрав Роздя...
Роздягач.
Перестаньте.
Знаєте, скільки вже людей сьогодні
казало мені, що цей вилупок викрав їхніх сестер?
Семеро.
І знаєте, скільки сестер повернулися додому живі й здорові?
Усі вони.
Ідіть додому.
Випийте заспокійливого чаю. Почитайте книжку.
Паоло.
Я тривожуся за неї.
Послухайте.
Те, що вона пропустила роботу,
не означає, що з нею сталося щось лихе.
У всіх є таємниці – та й по всьому.
Пао.
Чортів кіт.
Таке буває і закінчується завжди однаково.
- Вона б не покинула кота самого. - Ні.
Негодованого.
Коти витривалі. Повірте. У мене їх троє.
Вона не така.
У таких випадках жінки зазвичай веселяться зі своїми хлопцями.
- Погодуйте кота. - Ви не розумієте.
У неї нема хлопця.
Ви впевнені?
Ви оце за неї переживаєте,
а вона з'явиться і почне розповідати про свого нового друга.
Сеньйоро, не марнуйте мій час.
У нас є справжня робота.
ЖІНКИ В СИНЬОМУ
То ви не пообідаєте з нами?
Мені не можна йти, поки не закінчиться зміна.
Я ж казала тобі, синку. З вами побуде бабуся.
Мамо, я ненавиджу, як бабуся готує. Це просто жах.
Перестань скиглити.
Не звертай уваги, мамо.
Бувай.
Я приготую на вечерю відбивні по-міланськи. Добре?
Я їм лише те, що готувала мамця.
- Ти в нормі? - Не знаю, чи я в нормі.
Мабуть, я дуже боюся. Чи нервую. Не знаю.
Думаю, двох тижнів недостатньо для підготовки.
Я впевнений, що ти знаєш усе, що мусиш знати.
- Ти справді так думаєш? - Авжеж.
Чи правильно я чиню?
Так.
- Так. - Так?
Так. Ти чиниш правильно.
- Справді? - Так.
Я впевнений. Ти ж вистрибнула з літака, так?
- Так. - І парашут розкрився?
Так. Розкрився.
Ти знаєш, у чому твоя проблема?
Ти надто вимоглива до себе.
Якщо чогось поки що не знаєш – навчишся пізніше.
Не поспішай. Усе добре.
Але я згоден з дітьми:
ти готуєш відбивні по-міланськи краще, ніж мама.
Дякую.
Воскресіння тіла
й вічне життя.
Добрий ранок, тату.
ТРУМЕН КАПОТЕ «З ХОЛОДНИМ СЕРЦЕМ»
Ти справді хочеш запізнитися в перший день роботи?
Авжеж ні, мамусю.
Ти ж наче казав, що до сьогодні про Роздягача вже забудуть.
Пане президенте, нам вдалося досягти певних позитивних результатів.
- Опитування... - Тоді, Еміліо,
поясни мені оцей заголовок!
Дзвоніть у наші газети. Хай переборють цих гадів.
Вибачте, пане президенте,
та не думаю, що уряду підуть на користь
заголовки про нашу цензуру ЗМІ.
То покладіть цьому край і впіймайте того вилупка!
Ти почув мене, довбень?
Ми над цим працюємо, пане президенте.
У дві – навіть три – зміни. Усі стежать...
Мені набридли твої відмовки.
У тебе було просте завдання.
Встановити контроль за новинами й змінити імідж поліції.
Зможеш? Чи мені дзвонити іншим?
На все добре.
Ти знову не ночував удома.
Спатиму, коли піймаю цього виродка.
Ти говорила з татом?
Можна й так сказати.
Він ніколи не змириться з тим, що ти тут.
Тепер тут буде гурток вишивання. Чорт.
Хтозна.
Може, не так і погано мати в управлінні кілька спідниць.
Не верзи дурниць.
Хай хтось скаже цим бабам, що їм не можна...
Що їм не можна?
Лозано?
Не будемо сваритися, Романдіа.
Гей, а правда, що тебе витягли з якогось задрипаного борделю?
Екзотичного кабаре.
Бачите, хлопці, як усе серйозно?
Аж так, що керувати цим цирком запросили викидайла.
Жетон не робить тебе копом.
Хочеш знову його втратити?
Так я і думав.
Прошу, сідайте.
Вітаю.
Як справи?
- Привіт. - Привіт.
- Добрий день.
Яка красуня.
Як справи, дівчата?
Добре, дякуємо.
Прийшов побажати вам у ваш перший день успіху.
І нагадати, що за цими стінами
ви – представниці міської поліції.
Отже...
усміхайтеся.
Завжди. Покажіть, як ви це робите.
Отак. Капітане.
Ми розділимо вас на загони, в кожному – чотири кадетки.
Перес, Лопес, Карріон, Ернандес. Парк Ундідо.
Санчес, Аедо, Родріґес, Асторґа. Парк Аламеда.
Де ла Торре, Камачо, Еррера і Крус. Парк Сантьяґо.
Ідіть отримайте спорядження.
Бажаю вам чудового першого дня.
Дякуємо.
Сеньйорито Еррера.
Так, сеньйоре. Ґабіна Еррера.
- Ґабіна Еррера. Так? - Так.
Дочка капітана Еррери, начальника відділку, так?
Так, сеньйоре.
Чудово.
Думаю, ви краще за інших
розумієте важливість цього проєкту.
- Авжеж. - А це не всі розуміють.
Ні, шеф.
І це – проблема.
Змінімо ситуацію, Ґабіно!
Її можна змінити, лише розповідаючи історії.
Справжні, людські, правдиві історії.
- Розумієш? - Чесно – ні.
Я хочу розповісти твою історію.
«Ґабіна Еррера.
Дочка командира поліції, який отримав багато відзнак.
Сестра трьох офіцерів, які служать у поліції Мехіко».
А тепер і ти вдягла блакитну форму й підтримала традицію.
Твоє фото буде на обкладинці журналу «Ґран Оґар».
Хочете, щоб я була на обкладинці журналу?
Так. Ти.
Разом з батьком.
- Ні. - Чому?
- Бо він такого не любить. - Чого він не любить?
- Бути в центрі уваги. - Справді?
- Так. Ненавидить. - Шкода.
- Так. - Байдуже, Ґабіно. У нас є ти.
І це головне.
Після зміни зустрінемося в конференц-залі.
- Як думаєш, що нам дадуть? - Двадцять другий калібр.
- Круто. - Напівавтоматичний. Класний.
Кого це ти хочеш убити?
Дякую.
Вибачте.
Ви знаєте, де нам видадуть решту спорядження?
Яку решту спорядження?
Вогнепальну зброю.
Чому, чорт забирай, нам не видадуть зброї?
Мабуть, через бюрократію.
Не всі документи подали.
- А коли подадуть? - Не знаю.
Що нам з оцим робити?
Там монетки. Якщо побачите злочинну діяльність – дзвоніть у поліцію.
Ту чула його?
- Чула чи ні? - Так, Вал. Заспокойся.
Ми, поліція, дзвонитимемо в поліцію?
А свисток?
Якщо злочинні дії чинять щодо вас – свистіть.
Самі свистіть, капітане.
Схоже, у вас у цьому великий досвід.
- Валентино. - Що?
Контролюйте її.
Усе буде добре.
Або зі служби вилетить.
А де наші патрульні авто?
А ми їм повірили.
Ти говориш нерозсудливо.
- Я? - Так, ти.
Нерозсудливо?
Вони нам збрехали. Брехати – це розсудливо?
Затримки стаються постійно.
Якось мій брат загубив наручники.
Сказав, що вкрали, та, певно, сам десь запропастив.
Так от, нові йому видали аж через чотири місяці.
Під час арешту він зв'язував затриманим руки мотузкою.
Бідний. Йому було дуже соромно.
Краще не носити зброї.
За статистикою, наявність зброї збільшує, а не зменшує
вірогідність насилля.
- Серйозно? - За дослідженнями.
Плюс, 71% службовців ніколи не стріляли при виконанні обов'язків. Ні разу.
- Ти чула, Вал? Добре про таке знати. - Ага. Чудово.
- Привіт. - Привіт.
У вас найкраща робота.
Дякую, дівчинко.
Мій чоловік – пілот.
У якій авіакомпанії ви працюєте?
Що ж, до роботи.
Дякую.
Скажете, як знайти Музей Мехіко?
Чим можу допомогти, сеньйори?
Вип'єте з нами кави?
Авжеж ні. Я на службі.
Пів кілометра на південь, потім – пів кілометра на захід.
І ви на місці.
Та хто я, по-твоєму? Редактор?
Я працюю в цій газеті лише три місяці.
У нас є сюжет, Лукасе.
Замість пістолетів – свистки.
- Нам збрехали. - Казали ж, що це просто затримка.
Казали. Бо правди не скажуть.
Вал, затримка в роботі мексиканського уряду – не новина.
Та що з тобою?
Про що ти?
Визнай, що ти боїшся, козел.
Коли тебе щось обурює, ти хочеш, щоб усі обурювалися.
Ні. Але...
Це був важливий дзвінок.
- Монети – лише для дзвінків по роботі. - Ну,
мені треба було випустити пару. По роботі.
Чому ти така настирлива?
У нього ж є дівчина.
Це не серйозно. Вони скоро розбіжаться.
Вона йому потрібна... щоб забути про мене.
Остіне!
- Ходімо. - Маріє.
- Що сталося? - Остіне!
- Я загубив Остіна. - Хто такий Остін?
- Мій пес. - Який він?
Маленький. Білий з коричневими плямами.
Не хвилюйся. Ми його знайдемо.
Власне, не знайдемо, бо це не наша робота.
- Тому йди собі, хлопчику. Бувай. - Ні, зачекай.
Це таки наша робота.
Нам сказали допомагати, а йому потрібна допомога.
Чому ти завжди робиш те, що тобі кажуть? Га?
Навіть у дитинстві ти ніколи не порушувала правил.
Бо для цього вони й існують.
Я пішла в поліцію не для того, щоб шукати втеклих псів.
А ти?
І ти?
- От бачиш? Ніхто. - Що бачу?
Ми шукати не будемо.
Ми з братами вирішуємо суперечки, підкидаючи монетку.
Згодна.
- Добре. - Добре. Орел.
Остіне!
Остіне.
Остіне!
Остіне.
Остіне!
- Поклич його. - Остіне!
Остіне. Сюди, хлопчику.
Я його знайшла!
Привіт.
Загадку розгадано. Тепер, може, підемо, дівчата?
Дивіться. Цить.
Сюди, хлопчику.
Сюди. Який ти милий!
Дивіться.
Що там?
Що це?
Не пускайте сюди сторонніх.
- Що там? - Схоже, ще одна жертва Роздягача.
Той самий тип: каштанове волосся.
У білизні. Щиколотки й зап'ястки зв'язані.
Причина смерті?
Скоріше за все її задушили, але розтин покаже.
- Коштовності, особисті речі? - Ланцюжок.
Відвези у відділок.
Хай його вивчать. Може, є якийсь відбиток.
Ще щось?
Усе прочесали, але ніхто нічого не бачив.
То прочешіть знову.
- Потрібні свідки. - Ясно.
Чорт.
Хто знайшов труп?
Вам це не сподобається.
- Ти знайшла труп? - Ні.
Я знайшла.
Є ще важлива інформація, Бако?
До трупа їх привів цуцик.
Коли ми прибули, побачили, що оця ось накрила труп жакетом.
Нащо було спотворювати місце злочину?
Я проявила повагу.
Повагу?
Дам тобі пораду, дівчино.
Хочеш допомогти загиблій – спершу прояви повагу до місця злочину.
А потім проявляй повагу до трупа.
Зрозуміло?
- Зрозуміло? - Зрозуміло.
- Особу встановлено? - Ще ні.
Перевіримо списки зниклих осіб.
- Точно щось знайдемо. - Добре.
Біля тіла є слід взуття.
Може, зробиш зліпок?
Діасе.
Внеси в протокол слід.
- Бако. - Так, сеньйоре.
Забери їх звідси.
Візьми в них свідчення у відділку.
Їдемо. На сьогодні досить.
Їдьмо!
Я сама вирішуватиму, що мені робити.
Якщо ви цього не розумієте – це ваші проблеми.
Хочеш бути вільною? Виходь з моєї машини.
- Маріє. - Що?
Вона не нагадала тобі про...
Кого?
Наталію.
Чому ти так кажеш?
Вона геть на неї не схожа.
Я й не казала, що вони схожі. Просто вона нагадала мені...
Забудь.
Як працюється в перший день?
Мабуть, добре. Але...
Добре? Ти заспокоїлась. Бачиш? Жодних проблем.
Усе одно це дивний день.
Може, оце тебе підбадьорить.
Алло, мамо.
- Синку. - Гей, я ж говорив.
Я сказала вчительці, що ти поліціянтка й ловиш злочинців.
Вона упіймала злочинця?
Мамо, ти справді впіймала злочинця?
- Говоріть по черзі. - Ні, любі.
Сьогодні мій перший день.
Учителька сказала, що справжні злочинці – поліція.
Це її особиста думка.
Вона помиляється. Божевільна.
- Мамо, коли ти будеш удома? - О сьомій.
Не забудьте зробити домашку.
Я так за вами скучила. Віддайте слухавку татові.
- Добре. - Ми тебе любимо.
- Мила. - Милий.
Мені легше, як чую твій голос.
Було щось незвичайне сьогодні?
Лозано хоче поговорити про труп.
- Терміново. - Уже йду.
- Поговоримо потім. - Точно?
Мушу йти. Бувай.
- Добре. Бувай. - Бувай.
Детективе, ось вони.
Щойно привезли підозрюваного.
Кремезний, дебелий чоловік. Лисуватий, має бороду.
Йому принаймні 30 років.
Працює в парку.
Ви бачили його під час зміни?
- Ні. - Ні.
Це точно?
Он він іде.
До того, як підете додому, здайте рапорти.
- Не обов'язково писати прямо зараз. - Ходімо.
Не баріться.
Я не можу. Не можу.
Не можу не думати про її обличчя.
Це жахливо.
Уявляєте, що вона пережила?
Уявляєте, яка була налякана?
Тепер вона з Богом.
Не з Богом,
а в металевому ящику в морзі.
Гола й сама.
Це лише тіло. Її душа з Богом.
Добре, що ти так думаєш, бо так ти можеш усе пояснити.
Отже, в того вилупка, який таке з нею вчинив, теж є душа?
У нас у всіх є душі. Так каже Біблія.
Ні, так кажуть такі, як ти.
Ви й ваш божий план.
Це не мій божий план. Це Божий план.
Бабуся каже, що в главі 29 книги Єремії...
То що ми тоді тут робимо?
Ти можеш пояснити, чому ми шукаємо Роздягача,
якщо зрештою ці вбивства теж є частиною божого плану?
Валентино, облиш її.
Я допишу її рапорт.
Ти в нормі?
- Усе гаразд? - Я не хотіла її роздратувати.
Начальник каже, що в нього добові зміни.
І він його бачить лише раз на тиждень.
Отже, підозрюваний може непомітно зникати на довгий час.
І звітує він лише цьому начальнику.
Ось наші рапорти.
- Ще щось потрібно? - Ні.
До того ж він уже відсидів за сексуальний напад.
Що ще треба, щоб посадити його за ґрати?
У психологічній оцінці написано,
що справу закрили, коли йому виповнилося 17 років.
У нього виявлено ознаки затримки розумово розвитку.
Розумово відсталий. Збоченець – завжди збоченець.
Це так, Лозано. Та нам потрібен доказ.
І потенційний доказ...
Іди сюди, Софі. Сідай поряд.
Подивимося на відбитки.
Вони сходяться.
Сеньйори...
Віднесіть до юриста. Хай напише текст зізнання.
- Треба подзвонити матері. - Ні.
Подзвонимо, коли підпише зізнання.
Лозано – зі мною.
Марґаріто.
Ти знаєш цю жінку?
Тіто!
Тіто.
Ти знаєш цю жінку?
- Хочете кави? - Дякую, кицюню. Ти читаєш думки.
Думаєш, вона гарна?
Вона пішла на прогулянку в парку, де ти працюєш.
Ти її побачив, так?
І захотів з нею поговорити, так?
Тому ти до неї підійшов. Так?
Та вона не захотіла говорити.
І ти розлютився, так?
Дуже розлютився, Тіто, так?
Нащо ти це зробив?
Куди зібрався?
Сядь! Ну!
«29 березня 1971 року.
Підозрюваний пішов за Паолою Мачадо Рохо.
Наблизився й заговорив з нею».
І ти вбив її, виродку.
Чому ти зробив це, Тіто?
Чому ти таке з ними робив, Тіто?
Добре придивися, бо ти заплатиш за це, потворо.
Ти підпишеш зізнання. І заплатиш за це.
Бери ручку, Тіто! І підписуй...
Він же не розуміє, що ви говорите. Хіба ви не бачите?
Чого ти ще тут? Негайно вийди!
- Я саме йшла. - Ти підпишеш, Тіто!
- Прошу, нічого не торкайтеся. - Добре.
Ґабріело, люба.
- Ґабіна. - Габіна. Красиве ім'я.
У мене для тебе великий сюрприз.
Правда ж, командире?
Я оце подумав: ім'я «Ґабіна» на обкладинці – це добре.
Але батько й дочка на обкладинці – це просто прекрасно, неймовірно.
І я сказав собі: «Подивимося, чи справді твій тато не любить уваги».
І я подзвонив вам, командире, так?
Почнімо.
До роботи. Мм.
Отак.
Добре, починаємо.
Командире, можете стати ближче до дочки?
Будь ласка.
Командире, може, обнімете дочку?
Обійміть її, командире.
І широко усміхніться.
Усміхайтеся, командире.
- Отак! Чудово! - Ще одне фото.
Блакитна. Іди сюди.
Тут сестра жертви.
Вона має впізнати тіло. Відведи її в морг.
Що? Я?
А я що, з кимось іще говорю?
Мені треба бути вдома до сьомої. Я обіцяла рідним.
Хоч би самому Папі Римському обіцяла.
Іди.
Роби, що тобі кажуть, ясно?
До того ж, жінки краще справляються з такою хернею. На.
Добрий вечір. Джессіка Мачадо?
- Так. - Я Марія де ла Торре.
Вибаче, що я так пізно. Щойно з роботи.
Ідіть зі мною.
З Паолою усе добре?
Даруйте?
Мені сказали, що є інформація про мою сестру.
У неї неприємності?
Вам більше нічого не сказали?
Чого саме?
Сядьте. Будь ласка.
- Ваша сестра... - Паола.
Паола.
Сьогодні ввечері ми знайшли в парку труп.
Що?
Нам треба...
щоб ви сказали, чи це Паола.
Кицю.
- Це ваша сестра? - Паола.
Це Паола.
Що з тобою зробили, кицюню?
Ні!
Про вовка промовка...
Це ти про мене?
Можливо.
Ти сама?
Ага. А ти?
Так.
Як цікаво.
У тебе був засмучений голос.
Через ті пістолети.
Так. Я засмучена через пістолети.
Я трохи про це почитав.
І не думаю, що вам не видали зброю через бюрократичну тяганину.
То це не просто затримка?
Вони вважають, що жінка з пістолетом – це аморально?
Ну й паскудний день!
Хочеш зайти?
Я не можу.
Не можеш?
Чи не хочеш?
- Добраніч, Вал. - Ага. Добраніч.
Хотіли мене бачити?
Сьогодні два перші.
Перший труп у перший день.
Не знаю, що про це думати...
та в нас є зізнання Роздягача.
Що?
Завтра вранці буде суд.
Його змусили підписати зізнання. Він психічно неврівноважений.
Авжеж неврівноважений. Убив шістьох жінок.
- Але... - Я розумію.
Це твій перший труп. Але в нас є докази.
Я все бачила, капітане.
Він навіть говорити не міг, а його били троє офіцерів.
- Він не міг навіть... - Перестань!
Більше – ні слова.
Я скажу тобі дещо, і ти мені потім подякуєш.
Твій чоловік теж не захоче про це слухати.
Не неси цього додому.
Повір.
Моя колишня дружина це підтвердить.
Іди додому. Уже пізно.
На добраніч.
Підвезти вас?
Приїхали.
Можете розповісти мені про той вечір?
Їй не терпілося піти. Звісно, я щось запідозрила.
Почекаєш на мене?
Ні. Я й так запізнююся, а ти вчиш мене приходити вчасно.
Хоч би сказала, куди так поспішаєш.
- Бувай. - Паоло, місто дуже небезпечне.
Я вийшла через хвилину, та її вже не було.
Але я побачила машину.
З білим верхом.
Вона стояла вкінці провулку, двигун працював.
Ви раніше бачили цю машину?
Ні.
Ніколи раніше не бачила.
Вона часто так поводилася?
Як?
Сідала в машини незнайомців?
Що це ви кажете?
Я намагаюся спитати...
Чи часто вона сідала в машини незнайомців.
Як повія?
Ні.
Ви вважаєте мою сестру повією.
Авжеж ні.
Джессіко.
Як ви смієте казати таке про людину, якої не знаєте?
Як вам не соромно?
- Дякую. - Бувайте.
Командире. Дякую, що знайшли час.
І тобі дякую, Ґабіно.
«Ти крута, мала», – як тепер каже молодь.
Хіба вона не дивовижна, командире?
Тату.
Дякую, що прийняв...
У яке положення ти мене поставила?
Це не жарт.
Ти не знаєш, що на тебе чекає в місті.
Я намагався тебе попередити. Хотів про тебе подбати.
Не дивися мені в очі, поки я не скажу дивитися!
Тобі більше не раді в моєму домі.
Мамо, чого ти тут?
Щоб тебе врятувати.
Мамо, як робота? Чудово?
Іди помий руки. Де твій брат?
Влаштував істерику через бабусину вечерю.
- Любий. - Привіт.
- Привіт, привіт.
Ми хвилювалися.
Авжеж. Вибач. Я приїхала пізно.
Втратила лік часу.
Маріє! Де ти сховала кетчуп?
Я не ховала, мамо. Він у шафці.
Не думаю, що дітям слід їсти кетчуп. Так?
Дякую, мамо.
Дякую вам за все.
Навіщо ти її покликав?
Бо ми були голодні. Поговорімо про тебе.
Я підтримав тебе в усьому.
У всьому.
Але я мушу знати. І діти мусять знати.
Що діється? Чи можемо ми розраховувати на тебе чи ні?
Знаєш, скільки разів ми мусили вечеряти без тебе
- через якісь термінові наради? - Я не хочу сваритися.
Я не поїхав у Акапулько, щоб бути з тобою й дітьми.
Якщо пообіцяєш, що такого більше не станеться – мені цього достатньо.
Я тебе люблю.
Алексе, мама вдома. Іди вечеряти.
- Ми готові. - Ми готові.
Готові.
Не думаю, що мені слід працювати в поліції.
Чому?
Ми знайшли в парку тіло 24-літньої жінки.
Який жах.
І моя напарниця Валентина накричала на мене,
бо я сказала, що душа жертви тепер з Богом.
І сказала, що в Роздягача немає душі.
Видно, що вона не читала Біблії.
Мабуть, вона сердилася.
Бо помилялася.
Не обов'язково.
Ти завжди кажеш, що душі жертв летять до Бога.
Так. Але не всі думають так, як ми.
То хто має рацію?
- Ви обидві. Вона не... - Як так може бути?
Вона вірить у щось своє, а ми – у своє.
Приймай людей такими, які вони є, а не якими хотіла б їх бачити.
Твоє какао стигне.
Усе гаразд?
Роблю дітям відбивні по-міланськи.
Я чув по радіо, що знайшли ще одну жертву Роздягача.
Так.
У парку?
Так. Я чула про це.
Це жахливо. Тому ти була така засмучена?
Ні. Я просто хвилювалася через перший день.
А ще я бачила гарну машину.
Якась нова, з білим верхом. Вони дорогі?
Недешеві. Бо їх завозять з-за кордону.
Та якщо вона тобі сподобалася, я тобі таку куплю, як стану партнером.
«Кадилак». Як у рекламі. Бачила?
Бачила. Гарний.
От-от почнуться новини.
Добре.
Добре?
- Ти дуже гарна. - Дякую.
Тобі хтось має дзвонити?
Ні.
Алло.
Хвилинку.
Це тебе. Капітан Романдіа.
Алло.
Де ла Торре.
Ти допитувала сестру жертви?
Я підвезла її додому.
Я щойно пів години переконував її не подавати скаргу,
хоча не впевнений, що правильно чинив.
- Я зараз підійду, любий. - Добре.
Де ла Торре!
Так, сеньйоре.
Вибачте. Схоже, що жертва, Паола,
у вечір убивства сіла в якусь машину.
То й що?
У дорогу машину.
Така не по кишені працівнику парку.
Годі.
Це все не має значення, бо той хлопець мертвий.
Що?
Він підписав зізнання, а потім його знайшли мертвим у камері.
Сьогодні о 13:24...
...поліція Мехіко
прийняла виклик у парк Сантьяґо
в районі Тлалпан
і знайшла тіло Паоли Мачадо без ознак життя.
Після отримання беззаперечних доказів,
було заарештовано одну особу –
садівника на ім'я Марґаріто Ідальґо Флорес,
віком приблизно 35 років.
Побачивши зібрані проти нього докази,
підозрюваний цілком зізнався в скоєних злочинах.
Через кілька годин після цього,
у камері, де він мав провести решту свого життя,
міркуючи про скоєне,
Тлалпанський Роздягач вирішив укоротити собі віку.
З його смертю в місто має нарешті повернутися спокій.
- Хороші новини. - Сеньйоре.
Усім доброї ночі.
Жертвами Талпанського Роздягача стали шість жінок.
Він тримав у страху все місто.
Але ніч здається найтемнішою перед світанком.
Поліція Мехіко діяла мужньо.
Я там була, капітане.
Він не хотів говорити, а вони його били.
Три офіцери.
- Він навіть не міг... - Годі!
Слухай мене уважно.
Тобі не можна нікого допитувати.
Ти не детектив.
Справу Рздягача закрито.
На добраніч.
КОРИЧНЕВА МАШИНА БІЛИЙ ВЕРХ
ПОВ'ЯЗАНІ ВБИВСТВА ЖІНОК
У ПОЛІЦІЇ НЕМА ЗАЧІПОК КІЛЬКІСТЬ УБИВСТВ РОСТЕ
У наступній серії...
РОЗДЯГАЧА ВПІЙМАЛИ!
Тепер ви патрулюєте парки й працюєте у відділку.
Потрібна допомога?
Якщо я скажу, що так – ти підеш?
Я б хотіла переконатися, що Тіто Флорес не Роздягач.
Джессіка Мачадо каже,
що в ніч убивства сестра сіла
в авто з білим верхом.
Коли заарештували Марґаріто, згадали про його матір.
Поговорімо з нею.
УБИВЦЯ
Ти вже забув, як тут усе влаштовано?
Не знаєш, де друга туфля з цієї пари?
ЖІНКИ В СИНЬОМУ
Переклад субтитрів: Анастасія Черевко