PO RESNIČNIH DOGODKIH
Nočem tvojih rož, tvoje steklenice ali tvojega šala.
- Prosiš za to. - Za kaj?
Da te odpustijo.
- Morala bi ga videti, ko ga je klofnila. - Ne trapaj, punca.
Ne trapam, doña Rosario. To je igra.
Ej. Se ti zdim igralka?
- Napni blago. - Sicer jih boš slišala od don Félixa.
Stroji so vredni več kot tvoje klinčevo življenje. Poglej me.
Poglej me!
Te delam živčno, ljubica?
Jaz sem bila.
Prav.
- Pet neplačanih nadur. Jasno? - Jasno.
CIUDAD DE MEXICO, 1971
Dober večer. Ojla?
Čiščenje.
Tlalpanski Slačilec je spet udaril.
Njegova zadnja in četrta žrtev je 24-letna Lucía Martínez.
Ženske in dekleta se bojijo zapustiti domove
in zahtevajo, da ga policija spravi z ulic.
Zakaj mu pravijo Slačilec?
Ker žrtve sleče, ko jih ubije.
Ne straši brata.
- Nisem se bal. - Gremo.
Dol prihaja.
Ena, dve in...
Tri!
Tri mrtve ženske!
Pa nič ne naredijo! Sinoči pa je umrla še ena.
Koliko še jih mora umreti, da se zganejo?
Razidite se, ali pa boste prespali v zaporu.
Jebi ga. Že vse življenje smo v zaporu.
Sta pripravljena? Zdaj!
ZGODOVINA ZNANOSTI
SVETO PISMO
Združenih žensk nič ne premaga!
SLAČILEC
- Bravo, kodrolaska. - Sestrica te je premagala.
Bravo, bravo.
Dobro. Vzemi.
- Kaj je ta hrup? Na delo. - Takoj.
- Pomagaj mami, ljubica. - Bom.
Bravo.
Sestrica!
- Gabina. Pridi mi pomagat. - Že grem.
Ne trudi se. Štedilnik je spet pregorel.
- Serviserja morava poklicati. - Nov štedilnik potrebujeva.
Nimava denarja zanj.
Že tri leta si v isti službi, pa ti še niso zvišali plače.
Zakaj jim ne rečeš?
Bravo!
- Hvala. - Vse najboljše, oči.
Iti moram.
- Greš? - Ja, sestanek imam. Zdaj.
Si videla moje zlate manšetne gumbe?
Prejšnji teden si jih pustil v službi. Ne moreš ostati?
Ne, sestanek imam. Saj se vidiva za večerjo.
V Acapulco moram. Za nekaj dni.
- Spet? - Ja, drugače ne gre.
Stranka me rabi, jaz pa sem arhitekt.
- Adijo. - Vse najboljše.
Kdo bo torto?
Tvoj ded, naj počiva v miru,
je rekel, da je bolje garati kot biti brez dela.
In pri 41 umrl za delovno mizo za srčno kapjo.
Je pa bogato preživljal družino.
Ne vem, kaj naj, mama. Skoraj vsak večer se vrne pozno.
Zaradi hotela v Acapulcu ga še konec tedna ni.
- Pogrešam ga. - Ne igraj žrtve. Ni privlačno.
Kava je hladna.
Nič ne igram.
- Samo želim si, da bi bil več doma. - Gara, ker te ima rad.
Doma si z otrokoma, vsak dan.
On pa ves dan tiči v pisarni.
Še za svoj rojstni dan.
Lahko paziš na otroka, ko prideta iz šole?
Seveda.
- Za povišek moram prositi. - Tu ni poviška.
Največji čudak.
Vrnimo se k vam, gospodična. Veliko presenečenje imamo za vas.
Posebnega gosta imamo. Don Emilio Escobedo.
Don Emilia je sam predsednik republike nedavno postavil
za načelnika policije v Ciudadu de Mexicu. Zaploskajmo mu.
Jebeš policijo!
- Komaj je prišel. - Prosim?
- Ja, jebeš policijo. - Ja, jebeš policijo.
Poslušam vas. Ne mislite, da vas ne. Vemo, da si zaslužimo vašo jezo.
Vendar nismo več leta 1968. To je leto 1971. Novo desetletje.
Novo predsedstvo, nova policija.
Moje besede niso brez pomena. Ne, tu sem, da vam povem,
da moramo misliti na prihodnost.
Odločiti se moramo, kakšni bi bili radi. Policija odprtega duha.
Vključujoča policija, kajne?
Nedvomno. Toda kako naj dosežemo, da bo policija dovzetna in vključujoča?
Odprli bomo svoja vrata,
da se bodo policiji Ciudada de Mexica lahko pridružile tudi ženske.
Ste slišali, gospe in gospodje? Policistke. To ste slišali tu.
Številna dekleta in žene, ki naju gledajo,
se najbrž sprašujejo:
"Zakaj? Zakaj zdaj?"
Ker morilec terorizira Ciudad de Mexico, g. predsednik.
Kakšno zvezo ima to z ženskami v policiji?
To je pritegnilo pozornost medijev.
Če bodo govorili o tem, bodo govorili manj o vas.
Odkar so ženske dobile volilno pravico, nismo naredili pomembnega koraka.
Danes ga bomo.
Tako, ja!
- Dajmo jim kaj, o čemer bodo govorili. - Ni mi všeč.
Na primer... Ženske.
Na primer ženske junakinje?
Ne ženske žrtve.
Ne bodo več pisali o Slačilcu. Pomagalo bo tvojemu predsedovanju.
Številnim ženskam, ki živijo v strahu, pa bomo vrnili dostojanstvo.
Kar bo pomagalo državi.
To mi je všeč.
Moram vprašati. Oprostite, moram.
Se ne bojite ogroziti še več žensk, zdaj ko Slačilec mori,
pa čeprav bi nosile značko?
Odgovoril boš takole...
Ne.
Ker jim bomo dali potrebna sredstva,
da se bodo zavarovale, medtem ko bodo služile družbi.
Ženske z orožjem? Upaj, da tvoja žena ne sliši tega.
Naš čas se izteka.
- Misliš, da plačujejo bolje kot tu? - Ja, gotovo.
Glej, koliko oglašujejo.
Vem, da čas priganja, toda... Dekleta in žene, ki nas gledate.
Escobedovo vprašanje lebdi v zraku. Ste pripravljene za spremembe?
Ste pripravljene dati duška policistki v sebi?
Dragi?
- Vse najboljše... - Kaj je, Salva?
Kaj potrebuješ? Glede kopalnice. Odloči se,
ali bo tu ali tam.
Preveri, ali je zgoraj še ena kopalnica,
če je dovolj prostora, ali so okna...
Halo?
Živjo. Vesel sem, da slišim tvoj glasek.
Saj veš, da bi rad, pa ne morem. Ni neumna, posumila bo.
Čez nekaj dni bova na plaži. Počela bova, kar bova hotela.
Jaz tudi.
Odložiti moram.
Načrti tvojega novega hotela. Jih boš zdaj pogledal?
Ja. Reci Marcu, naj pride sem.
Veliko dela imamo. Najmanj dve, tri ure.
- Čez devet tednov bosta dedek in babica. - Devet tednov?
Oče. Oče.
Kaj je, srček?
- Policijski načelnik je rekel, da ženske... - Ne.
- Oče... - Ne.
- Prosim, dovoli, da končam. - Gabina. Oče je rekel ne.
- Dobra policajka bi bila. - Nimaš besede pri tem. Prosim.
Veš, da je pravkar ubil dekle tvojih let?
- Lahko branim take ženske. Od nekdaj... - Ali pa končaš kot one.
Zakaj so vsi lahko policaji, samo jaz ne?
Ker te potrebujemo tu, ob mami. Ne na ulicah.
- Bi še malo? - Dovolj.
Krava. Krava.
Bum, bum. Sploh ni opazil, da je padla.
Draga, ob osmih, sva rekla.
Rekla sva tudi, da si ne bova lagala, pizdun.
Daj! Tu sem.
Bodi moški in mi povej, kdo je. In zakaj ti ta cipa pomeni več kot družina.
Kaj je, ljubica?
Z mamo sem bila. Dober večer.
- Živjo, María. - Kje je Valentina?
Si res mislila, da bo Valentina tu?
Naročimo. Lačen sem. Moj rojstni dan je.
- Predlagam čebulno juho. - To bom naročila.
- Vino. - Nato žabica pogleda žabca...
- Na zdravje! - Na zdravje. V oči se gleda!
Nekaj bi vprašala.
Bodo te ženske lahko ustavile tatu? Ali morilca, kot je Slačilec?
Kje pa!
- Tudi če so policistke... - Nočem biti mačist, ker nisem,
in podpiram to. Kajne, ljubica?
Za biološko vprašanje gre. Mišična masa in moč sta drugačni.
- Očitno. - Gre za to,
kakšna ženska bi družino zamenjala za cesto?
- Strinjam se. - Kot da na cesti ni že dovolj žensk!
Kako to veš?
Mimo Sullivana grem v službo.
- Moja žena ima umazane misli. - Za policistko potrebuješ pogum.
Se ti ne zdi, ljubica?
- Najbrž res. - Morda ne veste,
ampak María je hotela biti detektivka, ko je bila majhna.
To mi je povedal tvoj oče. Detektivke je brala.
Tega je že davno.
- Jaz pa veterinarka. - Gasilec.
Vedno sem hotela biti mati.
Jaz? Fangio. Formula 1.
Zdaj vem, zakaj tako voziš.
Seveda ni postala detektivka. Ampak še vedno
- vsak teden prebere eno detektivko. - Si predstavljate Marío kot policajko?
Ne.
- Si predstavljaš sebe kot veterinarko? - Ne!
Predal bi se, samo če bi me ti vklenila.
Živeli!
Spravil te bom ven, če me ne boš več klicala.
Kaj? Zakaj?
Ker sva nehala pred enim letom. Kličeš me v težavah.
Ni res.
- Veš, da je. - Ni. Nihče te ni silil, da prideš.
- Vale, glej, kje si. - Se vsaj še bojujem.
Jaz tudi. Ja, za mizo. Moj meč je pisalni stroj.
Resno, Vale. Ne smej se.
Med nama ni nič več.
Drugo imam.
- Pisalni stroj je tvoj meč? - Jebenti.
- Vedel sem, da se boš norčevala. - Pištola že...
- Meč? Res? - Zakaj si se zapičila v to?
- Zaljubljen sem. - Slišala sem te.
- V drugo. - Ja, sem dojela. Če imaš tako ljubezen,
pri kateri strasti ne mešaš za jezo,
zakaj si me potem prišel spravit iz zapora, jebenti? Lucas?
Prav imaš.
Hvala.
Živjo, sestrica.
- Izvoli. - Zgodi se tvoja volja.
- Zeleni mole in črni mole. - Hvala.
- Ni za kaj. - Rabim obdukcijo drugih žrtev.
ŽRTEV 2 – ŽRTEV 3
Tu pusti. Pojdi.
- Gotovo ga lahko kako prepričam. - Očeta že ne.
Veš, da zmorem.
Saj veš, da ni težava v tem.
- Misliš, da sem se sam odločil? - Ni pošteno.
Kodrolaska, če bi oče videl, česa si sposobna,
če bi te videl v uniformi... Kdo ve!
Ampak to se ne bo zgodilo.
Pozabi.
- Pri večerji si bila malce čudna. - Naporen dan sem imela.
Ja?
Naporen? Kako?
Naporen, ker...
Mami, smeva?
- Ne. - Ja, kar naprej.
- No... - Napad žgečkanja!
- Ne. Kaj se dogaja? - Nama prebereš pravljico?
Eno ali 14?
- Jaz jo bom izbrala. - Ti si jo zadnjič.
- Jaz sem na vrsti. - Gremo!
- Zakaj naporen? - Nič ni. Pojdi z njima.
Halo?
Tvoja sestra.
Najlepša hvala.
- Rojstni dan je imel. Veš? - Gotovo je krasno praznoval brez mene.
Z njegovim denarjem sem plačala varščino. Lahko si hvaležna.
Saj sem. Imam načrt, kako bom vrnila denar.
Povedala bi ti ga, pa te ne zanima.
Poleg tega moraš najbrž nazaj v svoj mehurček.
Če imaš čas,
bi kaj spila s tabo.
Kaj pa? Na primer alkohol?
- Ja, mogoče. - Za vami, gospa.
Hvala.
- Kaj se je zgodilo? - Nič.
Že dolgo nisva klepetali.
Razloži mi svoj načrt.
- Policistka bom. - Seveda ne boš.
Seveda bom.
- Seveda ne boš. - Seveda bom.
- Saj sovražiš policijo. Zakaj? - Vsi jo sovražimo, ampak to je drugače.
- Zakaj drugače? - Ker so bile demonstracije uspešne.
Odprli so vrata, da lahko sodelujemo v boju na tisti strani.
Pozabi. To je noro. Da nevarnosti sploh ne omenjam.
Spremembe so vedno nevarne.
Poleg tega ne moreš spremeniti nič, če posedaš in piješ čaj.
- Ne počnem samo tega. - Nisem še detektivka.
Vem pa, da je nekaj narobe, če si tukaj.
- In tega ne moreš povedati prijateljicam. - Grem.
Ej. María, kaj se je zgodilo?
Vara me.
- Prasec. Preklet klinc... - Tiše.
Kako si izvedela?
Ne bi mi verjela.
Zanikal je. Prasec.
- Nisi mu povedala? - Kaj, če bo šel z njo?
Nočem, da otroka živita brez očeta.
Gotovo bi raje imela mamo, ki se zna postaviti zase.
- Raje bi imela družino. - Tudi če je zlagana?
Ljubim ga, Val.
Nočem ga izgubiti.
Težava je, da si predvidljiva.
Veš, kaj potrebuje? En dan mora videti, kako bi bilo živeti brez tebe.
Pusti me.
Pusti me! Varnostnik!
- Gremo! Ven, kreten. - Počasi, idiot.
- Nekaj časa se ne vračaj. - Sam je prosil za to.
Octavio Romandía, ne? Osemnajst let pri policiji.
Tri odlikovanja za pogum. Sedemintrideset rešenih primerov.
In 132 zločincev za zapahi.
Pa tudi šestnajst kršenj pokorščine.
In suspendiran za nedoločen čas, ker si načelniku razbil nos.
Kdo si, jebenti?
Novi policijski načelnik, ki ima rad svoj nos.
Pripravljamo program za policistke.
Hočem, da bi bil njihov stotnik.
- Koliko ljudi te je že poslalo nekam? - Je pomembno?
Vsi.
- Nisi policist. - Ne.
Predsednikovo kampanjo sem vodil.
- Trgovec. - Recimo.
Poslušaj, trgovec. Policija v tej državi ima preveč krvave roke.
Tega nihče ne more spremeniti.
Mogoče, stotnik Romandía.
Ampak samo ti me nisi zavrnil, ker je program za ženske.
Začnemo jutri ob devetih, če si premisliš.
- Dragi. - Kaj?
- Veš, zakaj sem bila sinoči čudna? - Zakaj?
Ker te pogrešam.
Pomislila sem...
Odloži ga za hip. Pridi. Sedi.
Zakaj ne bi kakšnega svojega arhitekta prosil, naj gre v Acapulco?
Midva pa bi... Poglej me.
Najela bi sobo v hotelu, kjer si me zasnubil.
Veš, da ne morem.
- Ne morem. - To rabiva. Najin zakon to rabi.
Najin zakon potrebuje to, da me ne odpustijo.
Ko se vrnem, bova počela, kar boš hotela.
- Ljubica, sploh te ne razumem. - Razpored je v kuhinji, mama.
Mar ima plesne ob torkih in četrtkih. Alex ima nogomet ob sredah.
Ni daleč. Samo odloži ju in ju poberi.
Obnašaš se kot norica. To bi pričakovala od tvoje sestre.
Varal me je, mama. V Acapulco gre, da bi me spet varal.
In zate je rešitev, da zapustiš družino?
Spodrsljaj je bil. Vsem moškim se zgodi.
- Ja? - Ja.
- Pa oče? - Ne bodi smešna. Oče ne, drugi.
Ne pričakujem, da me boš razumela. Ne zapuščam družine.
- Rada bi jo rešila. - Kaj ima to s tem?
Ne vem natančno. Vem samo, da nočem biti v hiši, ko se vrne.
Pojdi na počitnice! Ampak da boš delala tu?
- To je pod tabo. - Dovolj. Izvoli.
- Z njimi bom delal kot s kadeti. - To pričakujem.
- Če ne bodo zdržale, bodo šle. - Pravilno.
- Še kaj? - Ja.
Ko se boste naveličali te igre in jih poslali domov,
- bom ostal. Kot detektiv. - Prav.
Za mano.
Od I do M po vrsti.
Samo kadetinje, brez družinskih članov.
Registracija je na dvorišču.
Prosim, upoštevajte vrsto.
Oprostite. Dobro jutro.
- Ime in starost? - Gabina Herrera Martínez Vázquez, 25 let.
Tole izpolni, prosim. Hvala.
Ej, spelji se.
- Ime in starost? - Carrión Galindo Romina, 37.
Resno? Mamo si pripeljala? Da bi si premislila?
Hočem biti policistka.
- Zakaj imaš kovček? - Ker je nora kot ti.
Rada bi bila nepredvidljiva.
Kadetinje!
Naredite osem vrst po deset. Tukaj.
- Sorodniki lahko grejo. - Bog vama odpusti.
Osem vrst po deset. V enakomerni oddaljenosti.
Hočem ravno črto vzdolž in prečno.
Sem stotnik Octavio Romandía.
Zadolžen sem za žensko policijsko enoto.
Če se smehljate, pomeni, da niste dobro premislile.
Poglejte osebo na svoji desni. Pozdravite jo.
Zdaj si jo predstavljajte na tleh.
S kroglo v trebuhu. Kako vas prosi, da ustavite krvavenje.
Pa ne morete. Ker je že mrtva.
Zdaj pa njeni mami razložite, zakaj je hči mrtva, vi pa ne.
Krivdo boste nosile, dokler ne boste umrle za kapjo. Mislite, da je to delo zabavno?
Da vas ustrelijo za bedno plačo?
Mislite, da vas doma ne cenijo?
Pojma nimate.
Pa ni treba, da je tako. Lahko greste takoj domov.
In si mislite, kako ste skoraj sprejele neumno odločitev.
Pametnim bom dal trenutek za premislek.
Rekel sem, da jih uri, ne prestraši, tepec.
- Bi rad dobil 16 policistk čez dva tedna? - Ne, María. Ne hodi, prosim.
Tako bom to dosegel.
Zdaj ko smo se znebili viška, pojdimo v spalnice.
Začeli bomo zjutraj.
Me veseli. María de la Torre.
Ángeles Cruz.
Zakaj si tu?
Ker se je pokvaril štedilnik.
Jaz pa sem tu, ker... Mislila boš, da sem nora, ampak...
- Rada bi rešila svoj zakon. - Je tvoj mož policist?
Ne, hočem reči...
- Imaš moža? - Babico imam.
Z njo živim, ker so mi starše ubili roparji,
ki so 3. marca 1947 oropali banko, kjer sta delala.
Ljubi bog, žal mi je.
Zakaj? Saj jih nisi ti ubila.
Sploh ne bom vprašala, zakaj si tu.
To imam v krvi. Gabina. Me veseli.
Valentina.
Lahko verjameš, da smo tu? Končno smo lahko policistke.
Brez zamere, ampak policaje sem vedno imela za kretene.
- Kaj potem delaš tu? - Da bi to spremenila.
Pogled naprej.
Vem, nekatere mislite,
da ste s tem, ko ste tukaj, del gibanja.
Zajebite to gibanje.
Tu ste samo zaradi ene stvari. Da se izurite za policistke.
Vseeno mi je, ali ste moški, ženska ali palma.
- Ime. - María Elena de la Torre, gospod.
Stopi naprej. Pomaknite se.
Oprostite za zamudo.
Želite, da z vami delamo kot z moškimi?
Pazite, kaj si želite. Na mestu voljno. Takoj!
Dajmo, 20 sklec.
Kolena gor, boke tudi.
Močne morate biti.
Postale boste nove ženske. Vaša koža se bo obnovila.
Dajmo. Obnoviva kožo.
Pozabite na življenje zunaj. Niste gospodinje, niste matere.
Ste kadetinje.
Gremo! Hitro, hitro!
Dajmo!
Dajmo, Herrera, dajmo!
Dovoli.
Kadetinja María de la Torre.
Semkaj, prosim. Dajmo!
Sem. Obrni se h kolegicam.
Ob tej uri bi šle sicer na večerjo.
Ker pa je María zjutraj zamudila,
mi dolgujete še deset krogov. Zato vstanite.
Tecite! Dajmo! Tecite!
Pohitite! Dajmo, dajmo.
Če boš še kdaj zamudila, bom s tvojim ksihtom pobrisala tla.
Dajmo!
Pokonci, pokonci Dajmo!
Profesor. Znano je, da trava zmanjšuje nasilje.
Govorite iz izkušenj?
Sedem primerov, ko je raba nasilja dovoljena.
V izogib hudi nevarnosti. In nevarnosti, ki je huda...
Da bi razbili odpor tistih, ki se upirajo policiji...
Za zaščito ljudi pred hudo in neposredno nevarnostjo.
To je vseh sedem.
Herrera. Dobro. Cruz. Vedno dobro.
De la Torre, več sem pričakoval od vas. Camacho, doma bi morali ostati.
Gremo! Gremo! Dajmo!
Desna, leva, desna. Držite linijo!
Dajmo! Dajmo!
Program prekinjamo z novico,
da je sinoči izgubila življenje še ena oseba.
Našli so truplo Nore Menéndez, pete žrtve krutega Slačilca iz Tlalpana,
in sicer v bazenu univerze, kjer je delala ponoči.
21-letna Nora iz Cholule v Puebli je prišla v Ciudad,
da bi postala veterinarka.
Njene sanje so umrle z njo.
Hčere, sestre in matere okrutno mori pošast,
ki ne bo nehala, če ne bomo ukrepali. To moramo ustaviti.
Meščani sprašujejo policijo, kdaj bo morilec za zapahi.
Upajmo, da preden bo ob življenje še kakšno dekle.
- Sedeminpetdeset? - In decimalna vejica?
570.
Kdo prihaja?
Oči.
- Sta me pogrešala? - Kako je bilo?
- Odlično. - Otroka. Gresta lahko v svoji sobi?
- Z vajinim očetom bi rada govorila. - Ja.
- Lahko prideš malo sem? - Ja.
- Lahko sedeš, da poklepetamo? - Kje je María?
Spopadi se z njo.
- Olé! - Gremo!
Reši se, jebenti! Dajmo, María! Reši se!
Saj zmoreš, María! Jebenti! Reši se iz prijema!
Poglej me! Reši se.
Madonca.
Gabina!
- Kaj, jebenti, delaš tu? - Prosim, lahko govoriva?
- Govoriva? - Ja.
- Seveda ne. Z mano greš. - Herrera. Ne bi smel biti tu.
Naredi mi uslugo, Romandía. Ne vmešavaj se.
Moja sestra ne bi smela biti tu. Kje imaš pamet?
- Ne morete nič narediti? - Če se vmešam, bo še huje.
- Prosim, Gerardo. Kmalu bom diplomirala. - Jebenti!
Ne razumeš, ne? Očetu si lagala.
Veš, kaj bo naredil, ko izve?
- Lahko bi mu razložil. Posluša te. - Ne bom. Greva.
Ostala bom.
Dobro premisli, kaj počneš, Gaba.
Ostala bom.
Ti mu boš povedala. Ne jaz.
Ne bom ti pomagal.
Kadetinje.
Umaknite se.
- Niti poskusil ni govoriti z mano. - Kaj si pričakovala?
Prišel je domov, pa te ni bilo.
Ne postavljaj se na njegovo stran. To vedno počneš.
- On mora popraviti to. - Ne bi se zanašala na to.
Ti je kaj rekel?
Bojim se, da ko te bo kaprica minila...
Kaprica? Je to zanj kaprica?
Kaj drugega pa je?
Kadetinje. Prosim, sedite.
Dobrodošle na zadnjem delu urjenja.
Peljali se bomo z vojaškim letalom s hitrostjo 200 km/h.
Ko bomo dosegli višino 3000 m,
boste skočile.
Dosegle boste hitrost 200–430 km/h.
Ne boj se.
Stokrat več možnosti je, da se zadušiš s hrano, kot da umreš s padalom.
Od diplome vas ne loči več veliko. Samo še en korakec.
Pozor!
Biti policist pomeni, da ko si v uniformi,
je tvoje življenje v rokah usode.
Prva vrsta, na noge.
Pripnite se. Zdaj!
Gremo!
Na položaje. Skoči!
Gremo!
Druga vrsta! Na noge.
Pripnite se.
Gremo!
Skoči!
Dajmo, skoči!
Gremo!
De la Torre. Skoči!
Ne!
Kako to misliš ne?
- Rekel sem, da skoči! - Ne!
- Gremo. Hodi! - Ne.
- Ne, ne! Ne! - Dajmo.
Gremo!
- Skoči! - Ne morem.
- Zakaj ne, jebenti? - Ker sem mama.
- Kadetinja si, ne mama! - Ne! Mama sem.
- Če ne boš skočila, ne boš diplomirala. - Briga me!
- Zakaj si potem šla na letalo? - Ne vem.
Ja, veš! Zakaj? Zakaj?
Ker to ni kaprica!
Potem pa dokaži, jebenti.
Prav. Dobro. Prav.
Priznati moram, da ste me presenetile. Kot veste,
v program sprejmejo samo 16 kadetinj.
Tu ste, ker vam je uspelo.
Čestitam.
To, bojevnice!
María.
Pridi v jedilnico.
Zelo si lepa.
Prej bi moral priti, ne?
Ne vem, zakaj nisem. Bedak sem.
V tem času sem veliko premišljeval.
Spoznal sem, da te nočem izgubiti.
Miguela sem prosil,
naj prevzame projekt v Acapulcu.
Ne bom več potoval.
S tabo hočem biti.
Rad bi se ti zahvalil. S tem, kar si naredila,
si mi odprla oči.
Ljubim te.
Zelo te ljubim.
Greva domov. Vzemi svoje stvari.
Greva.
Kaj je?
Kot otrok nisem samo želela postati detektivka. Obsedena sem bila.
Prebrala sem vse kriminalke.
Najrajši sem imela detektiva Murrieto.
Povsod sem mu narisala krilo in dolge lase.
Detektivka María.
Na to sem pozabila, da bi bila s tabo.
- Pa si se vseeno dolgočasil. - Ne.
- Nisem se dolgočasil. - Nisi ti kriv.
Samo sebe sem dolgočasila.
Pa se ne več.
Rada bi diplomirala. Rada bi bila policistka.
Pa družina?
Lahko sem oboje.
Valentina Camacho Morales.
María Camacho de la Torre.
Si videla? Policistke.
- Ne plačujejo te za gledanje televizije. - Ja, komandirka.
Za konec pa bi rad na oder povabil prvo damo države,
Marío Esther Zuno.
Hvala, Emilio.
Danes pišemo zgodovino.
- Me počakaš? - Zamujam. Vedno praviš, naj bom točna.
Samo povej, kam zamujaš? Mesto je nevarno.
Paola.
Ženske, ne razumite narobe.
Varovanje mesta je nevarno.
Mnogi nas bodo ovirali.
Nas hoteli raniti.
Vendar sem prepričana,
da so ženske, ki so danes dobile značke,
najboljše v mestu.
Tistim, ki nas nočejo tukaj, pa pravim:
"Čas je, da primemo bika za roge. Časi se spreminjajo."
Dobrodošle pri policiji Ciudada de Mexica.
V LJUBEČ SPOMIN NA LYNN FAINCHTEIN
WOMEN IN BLUE
Prihodnjič...
Zunaj zastopate mestno policijo.
Vedno se smehljajte. Pokažite.
- Rada bi prijavila, da je pogrešana. - Včeraj ste jo videli.
Popoldne smo v parku našli truplo.
Nikogar ne moreš zaslišati. Nisi inšpektorica.
WOMEN IN BLUE
Prevedla Lorena Dobrila