INSPIRERAD AV SANNA HÄNDELSER
Jag vill inte ha dina blommor, din flaska eller din sarape.
Du ber om det.
- Ber om vad? - Att bli avskedad. Vad annars?
Du skulle ha sett hans min när frun slog honom.
Sluta prata strunt, tjejen.
Det är inte strunt, fru Rosario. Det är skådespeleri.
Du. Ser jag ut som en skådespelerska?
Dra i tyget, tjejen.
Dra ordentligt. Annars blir herr Félix galen.
De här maskinerna är värda mer än ditt jävla liv.
Se på mig.
Se på mig!
Gör jag dig nervös, raring?
Det var jag.
Nåväl.
- Fem timmars övertid utan lön. Förstått? - Ja, herrn.
Godkväll.
Hallå?
Önskas städning?
Avklädaren från Tlalpan har slagit till igen.
Hans senaste offer är 24-åriga Lucía Martínez.
Hon är det fjärde offret,
och kvinnor i hela staden är rädda att gå hemifrån,
och kräver att polisen griper denna mördare...
- Varför kallas han Avklädaren? - ...en gång för alla.
För att han tar av offrens kläder efter att han dödat dem!
Skräm inte din bror.
- Jag blev inte rädd. - Kom nu.
Han är på väg ner.
Ett, två och...
Tre!
Tre döda systrar!
Som inte gjorde något fel!
Ännu en sista natt!
Hur många fler måste dö för att något ska ske? Hur många?
Om ni inte lämnar platsen hamnar ni i häktet.
Skit samma.
Vi har varit fängslade sen den dag vi föddes.
Redo?
Kör!
VETENSKAPENS HISTORIA
BIBEL
Enade kvinnor kan inte besegras!
AVKLÄDAREN
Bra jobbat!
Din lillasyster slog dig!
- Bra gjort, bravo. - Ja. Duktig kille. Ta den.
Vad är det för oväsen? Nu jobbar vi.
Ja, chefen.
- Hjälp din mamma, raring. - Kommer.
Bra jobbat.
Lillasyster!
- Gabina, kom och hjälp mig. - Jag kommer.
Det är ingen idé.
- Spisen är sönder igen. - Vi måste ringa en reparatör.
- Vi behöver en ny spis. - Vi har inte råd med en ny.
Du har jobbat på samma jobb i tre år utan en enda löneförhöjning.
Varför ber du inte om en?
Bravo!
- Tack. - Grattis på födelsedagen, pappa!
Tack. Jag måste gå.
- Vad? Ska du gå? - Ja, jag har ett möte. Nu.
Har du sett mina manschettknappar? De i guld. Har du sett dem?
Du glömde dem på kontoret förra veckan. Kan du inte stanna?
Jag kan inte. Jag har ett möte nu. Vi ses ju vid middagen.
Jag måste åka till Acapulco snart, bara i ett par dagar.
- Vad? Igen? - Ja, jag har inget val.
Klienten behöver mig där och jag är arkitekten. Så är det.
- Hejdå. - Grattis.
Vem vill ha tårta?
Din morfar, må han vila i frid,
sa alltid: "Hellre jobba för mycket än att vara arbetslös."
Han dog av en hjärtattack vid skrivbordet när han var 41.
Men han var en bra försörjare.
Jag vet inte råd, mamma. Han kommer mitt i natten nästan varje dag.
Och på grund av hotellet i Acapulco ses vi inte ens på helgerna.
Jag saknar honom.
Raring, spela inte offer. Det är ocharmigt. Kaffet är kallt.
Det gör jag inte, mamma.
- Jag vill bara ha honom hemma mer. - Han jobbar hårt för att han älskar dig.
Du är hemma med barnen varje dag.
Han sitter inlåst på kontoret varje dag. Till och med på sin födelsedag.
Kan du stanna hos barnen när de kommer hem från skolan?
Självklart.
Jag måste be om påökt.
- Vi är åter med Paco Pacorro... - Här får ingen påökt.
Den roligaste av dem alla.
Tillbaka till dig, damen, fröken, för att visa en överraskning.
Vi har en speciell gäst. Idag har vi med oss don Emilio Escobedo.
Don Emilio blev nyligen utvald, av republikens president,
till Mexico Citys polischef. Ge honom en applåd, tack.
Fan ta polisen!
- Hallå, han kom just hit! - Ursäkta?
- Fan ta polisen. - Precis, fan ta polisen.
Jag hör er. Tro inget annat.
Vi vet att vi förtjänar er ilska.
Men det är inte 1968 längre. Det här är 1971. Ett nytt decennium.
Ett nytt presidentskap, en ny polisstyrka.
Och mina ord är inte verkningslösa. Nej. Jag är här för att bevisa det för alla.
Jag är här för att säga er att vi måste tänka på framtiden.
Vi måste bestämma vad vi vill vara. En fördomsfri polisstyrka.
En allomfattande polisstyrka, visst?
Tveklöst, polischefen, men hur?
Hur skapar man en fördomsfri och allomfattande poliskår?
Vi ska öppna våra dörrar
så alla kvinnor som vill kan gå med i den federala poliskåren.
Där har ni det, mitt herrskap. Poliskvinnor. Ni hörde det här.
Men jag gissar att många damer, fröknar, som tittar på dig och mig nu,
säkerligen frågar sig själva: "Varför? Varför nu?"
För att en mördare terroriserar Mexico City, herr president.
Vad fan har det med poliskvinnor att göra, Emilio?
Det har fått en massa uppmärksamhet från media.
Skrivs det om det här, skrivs det mindre om er.
För att vi inte tagit ett avgörande steg sedan kvinnor fick rösträtt.
Och idag... Idag ska vi ta det steget.
Så ja!
Låt oss ge dem något annat att tala om.
- Jag tycker inte om det. - Något som...
Kvinnor.
Något om hjältemodiga kvinnor?
Istället för offer?
Vi måste återerövra Avklädarens rubriker.
Det skulle hjälpa ditt presidentskap.
Samtidigt erbjuder vi värdighet till alla kvinnor som lever i skräck,
vilket hjälper landet.
Det gillar jag.
Jag måste fråga. Förlåt, jag måste säga det.
Nu när Avklädaren härjar, är ni inte rädd att försätta fler kvinnor i riskzonen,
även om de bär polisbricka?
Så här ska du svara:
Nej.
Vi kommer att förse dem med de resurser som krävs
för att skydda sig själva samtidigt som de tjänar samhället.
Kvinnor med pistoler? Hoppas inte din fru hör det här.
Vår tid börjar rinna ut. Nu...
- Tror du de betalar bättre än här? - Säkert. De går ut så hårt med det.
Vår tid börjar rinna ut. Men damer, fröknar, ni där hemma,
polischef Escobedos fråga kvarstår. Är ni redo för denna förändring?
Är ni redo att släppa lös poliskvinnan ni har inombords?
Älskling?
Happy birthday to...
Vad är det, Salva? Vad behöver du? Det nya badrummet?
Du måste bestämma var det ska ligga.
Badrummet... Du måste kolla om det finns ett badrum på övervåningen,
om det finns plats, om det finns fönster eller inte...
Hallå?
Hej. Vilken glädje att höra din röst.
Det skulle jag vilja, men jag kan inte.
Hon är inte dum. Hon kommer bli misstänksam.
Om ett par dagar är vi vid kusten. Då kan vi göra vad vi vill.
Jag också.
Jag måste lägga på.
Ritningarna till nya hotellet. Ska vi titta på dem nu?
Strax. Säg åt Marco att komma.
Vi har massor att göra. Två, tre timmars jobb allra minst.
Det verkar som om ni kommer att bli farföräldrar om nio veckor.
- Nio veckor? - Ja!
Pappa. Pappa.
Vad är det, gumman?
- Polischefen sa att alla kvinnor kan bli... - Nej.
- Pappa, men... - Nej.
- Låt mig... - Gabina.
Gabina. Pappa sa: "Nej." Släpp det.
- Hon skulle bli en bra polis. - Vem bad om din åsikt? Snälla.
Vet du inte att han precis dödade en flicka till i din ålder?
Pappa, jag kan försvara såna som hon.
- Jag är redo. Sen jag var barn... - Eller sluta som dem.
Varför får alla bli polis utom jag?
För att vi behöver dig här med din mor. Inte där ute!
- Kan jag servera dig lite mer? - Nog.
Ja, kon. Kon. Det finns en ko.
Boom, boom, boom. Han insåg inte ens att den föll.
Älskling, vi sa klockan åtta. Vad är det?
Jag trodde vi sa att vi inte skulle ljuga för varandra, din jävel! Förklara dig.
Här är jag.
Var den man du säger dig vara, och säg vem hon är.
Och varför den horan är viktigare än din familj!
Vad är det, min kära?
Jag var med min mor.
Godkväll, raringar.
- Hej, María. - María.
Och Valentina?
Valentina? Trodde du verkligen att Valentina skulle vara här?
Vi beställer något.
- Ja, tack. - Jag svälter. Det är min födelsedag.
Jag rekommenderar löksoppan.
- Jag ska prova den. - Jaså?
Vin, tack.
- Tack. - Den kvinnliga paddan såg på paddan...
Skål!
Ögonkontakt. Ögonkontakt.
Hörni, jag har en fråga.
Skulle dessa kvinnor kunna stoppa en tjuv? Eller än värre... En mördare som Avklädaren?
- Självklart inte. - Men om de är poliskvinnor...
Jag vill inte låta sexistisk, för jag är inte sexist.
Jag är för det här. Visst, älskling?
Det är en biologisk fråga. Muskelmassa och styrka skiljer sig.
Visst? Det är uppenbart.
Faktum är att vi är olika.
Vilken slags kvinna lämnar familjen för att vara ute på gatan?
Jag håller med.
Som om det inte fanns nog med kvinnor på gatan.
Vad vet du om det?
Jag tar Sullivan Ave. på väg till jobbet.
- Ser ni? Min fru har snuskig fantasi. - Det kräver mod att vara poliskvinna.
- Det stämmer. - Tycker du inte?
- Jag antar det. - Det här vet ni nog inte.
När María var barn, ville hon bli polis.
Din pappa berättade det. Hon läste massa polisromaner.
Det var länge sen.
- Jag ville bli veterinär. - Brandman.
Jag har alltid velat bli mamma.
Jag? Fangio. Formula 1.
Det förklarar hur det känns att få skjuts av dig.
Hon blev uppenbarligen inte polis, men hon läser fortfarande polisromaner.
Hon läser en roman i veckan.
Hörni. Kan ni tänka er María som polis?
Nej.
Kan du tänka dig dig själv som veterinär?
Nej! Nej.
Jag skulle ge upp för att få handfängsel av dig.
Skål.
Jag släpper inte ut dig förrän du lovar att aldrig ringa mer.
- Vadå? Varför? - Vi gjorde slut för ett år sen.
- Du söker mig bara när du har problem. - Inte alls.
- Det vet du att du gör. - Nej.
- Jo. - Ingen tvingade hit dig.
Vale. Se var du befinner dig.
Jag kämpar i alla fall.
- Jag också. - Nej.
Jo, från ett skrivbord. Skrivmaskinen är mitt svärd.
Jag menar allvar, Vale. Skratta inte.
Det är slut mellan oss. Jag känner inte så längre.
- Jag är med nån annan nu. - Är skrivmaskinen ditt svärd?
- För helvete. - Nej...
- Klart att du driver med metaforen. - "Pistol" skulle jag förstå...
- Men svärd? Allvarligt? - Varför hänger du upp dig på det?
- Jag är förälskad. - Ja, jag hörde det.
- I nån... - Om du är så jävla förälskad i nån
där du inte verkar förväxla passion med ilska,
varför i helvete hjälper du mig ut ur häktet?
Lucas?
Du har rätt.
Tack.
Hej, syrran.
- Varsågod. - Ditt rike komma skall. Få se.
Grön mole och svart mole.
Tack.
Varsågod.
Jag behöver de andra offrens obduktionsrapporter.
OFFER NR 2 OFFER NR 3
Bara lämna det. Gå.
- Det måste gå att övertala honom. - Det är pappa du pratar om.
- Jag vet att jag klarar det. - Det är inte problemet. Det vet du.
- Trodde du att jag hade nåt val? - Det är inte rättvist.
Hör på.
Om pappa kunde se vad du är kapabel till...
Kanske om han ser dig i uniform, vem vet?
Men det kommer aldrig ske.
Släpp det.
- Du var lite avig under middagen. - Jag hade en jobbig dag.
Jaså?
Jobbig. Hur?
Den var jobbig för att...
Mamma, får vi komma in?
- Nej. - Jo, kom in.
- Nå... - Kittelattack!
Nej. Vad händer?
Kan du läsa en saga?
Bara en? Eller 14?
- Coolt, men jag väljer saga. - Du valde förra veckan.
- Släpp! - Det är min tur.
- Jobbig? Varför? - Glöm det. Gå till barnen.
Hallå?
Din syster.
Tack så mycket.
Det var hans födelsedag. Visste du det?
Jag är säker på att han hade en fantastisk födelsedag utan mig.
Hans pengar betalade din borgen.
Du borde vara tacksam.
Jag är tacksam, och jag har en plan för att betala tillbaka.
Jag skulle gärna berätta, men du vill inte lyssna.
Och du måste ändå säkert tillbaka till din lilla bubbla...
Om du inte har några planer,
- skulle jag behöva en drink eller något. - Något? Som... alkohol?
- Ja, kanske. - Efter er, frun.
Tack.
- Nå, vad har hänt? - Ingenting. Vi har inte pratat på länge.
Berätta om din plan.
- Jag tänker bli poliskvinna. - Självklart inte.
Så klart att jag ska.
- Det ska du inte. - Jo.
Men du hatar polisen. Varför?
Alla hatar vi polisen, men det här är annorlunda.
- Annorlunda hur? - För att demonstrationerna fungerade.
Det innebär att dörrarna öppnats så vi kan vara med i kampen.
Glöm det. Det är galet.
Och farligt.
Att förändra historien har alltid varit farligt.
Och man förändrar inte mycket genom att sitta still och dricka te.
Det är inte det enda jag gör.
Jag är inte polis än.
Men en sak vet jag: Om du är här, är det något som är fel
som du inte kan berätta för dina vänner.
Jag måste gå.
Du.
María, vad har hänt?
Han är otrogen.
- Den jäveln! Satans jävla as! - Dämpa dig.
Hur fick du veta?
Du skulle inte tro mig om jag sa det.
Han förnekade det. Den jäveln.
Du måste konfrontera honom.
Tänk om han väljer henne?
Jag vill inte att mina barn växer upp utan sin far.
Jag är rätt säker på att de föredrar en mor som står på sig.
De föredrar en enad familj.
Även om allt är en lögn?
Jag älskar honom, Vale.
Jag vill inte förlora honom.
Problemet är att du är så förutsägbar.
Vet du vad han behöver?
Att bara för en dag tänka sig hur hans liv skulle vara utan dig.
Släpp mig.
Lämna mig ifred!
Vakt!
Kom igen. Du ska ut, din idiot.
Ta det lugnt, skitstövel.
Kom inte tillbaka på ett tag.
Han bad om det.
Octavio Romandía, visst?
Arton år i polisstyrkan.
Tre tapperhetsmedaljer. Trettiosju uppklarade fall.
Och 132 förbrytare i fängelse.
Men...även 16 fall av insubordination.
Och en icke tidsbestämd avstängning för att ha brutit polischefens näsa.
Vem fan är du?
Den nya polischefen, och jag gillar min näsa.
Vi utarbetar för närvarande en utbildning för poliskvinnor.
- Jag vill att du ska leda den. - Hur många har bett dig fara åt helvete?
- Är det relevant? - Hur många?
Alla.
Du är inte polis.
Nej.
Jag var kampanjledare för presidenten.
- En försäljare. - På sätt och vis.
Lyssna då på mig, försäljare.
Polisen i det här landet har spillt för mycket blod,
varken du eller någon annan kan förändra det.
Kanske inte, kapten Romandía.
Men du är den enda som inte har nekat för att det är ett projekt för kvinnor.
Vi börjar kl 09:00 imorgon, om du skulle ändra dig.
- Älskling. - Vad?
Vet du varför jag var avig igår?
Varför?
För att jag saknar dig.
Jag har funderat.
Ställ ifrån dig den där ett tag. Kom. Sätt dig.
Varför ber du inte en av arkitekterna i ditt arbetslag att åka till Acapulco?
Så kan du och jag...
Titta på mig.
Så kan du och jag hyra ett rum på hotellet där du friade.
Du vet att jag inte kan.
- Du vet att jag inte kan. - Vi behöver det.
Vårt äktenskap behöver det.
Det vårt äktenskap behöver är att jag inte blir avskedad.
Jag är tillbaka om en vecka, då gör vi vad du än vill.
Raring, jag har ingen aning om vad som pågår.
Jag lämnade en lista i köket, mamma.
Mar har dans på tisdagar och torsdagar. Alex har fotboll på onsdagar.
Det är nära vårt hem. Kör dit dem och hämta dem.
Du beter dig irrationellt.
Sånt väntar jag mig från din syster. Men du?
Han var otrogen mot mig, mamma.
Och han ska till Acapulco för att vara otrogen igen.
Och din lösning är att överge din familj?
Han gjorde ett misstag. Alla män gör misstag.
- Jaså? - Ja.
- Pappa då? Gör han misstag? - Var inte löjlig. Inte din pappa. Andra.
Jag väntar mig inte att du ska förstå.
Men jag överger inte min familj. Jag försöker rädda den.
Vad har det med det här att göra?
Jag vet inte, mamma.
Allt jag vet är att jag inte ska vara här när han kommer hem.
Åk då på semester!
Men att vara anställd? Här?
Det är under din värdighet.
Nej. Det räcker. Här.
De kommer behandlas som vanliga kadetter.
Jag väntade mig inget annat.
- Om de inte klarar det, åker de ut. - Rätt och riktigt.
Nåt mer?
Ja.
När du mjölkat det här till max och skickar hem dem igen,
- blir jag kvar här. Som kriminalare. - Okej.
Följ mig.
L till M ställer sig i ordning. I ordning.
Inga familjemedlemmar. Bara kadetter, tack.
Registreringen ligger på innergården.
Ordning i leden.
Ursäkta mig.
- Godmorgon. - Namn och ålder.
Gabina Herrera Martínez Vázquez, 25 år gammal.
Fyll i den här, tack.
Tack.
Du! Gå någon annanstans!
Namn och ålder.
Carrión Galindo Romina... 37.
Allvarligt? Tog du med dig mamma? För att få mig att ändra mig?
Jag tänker bli polis!
- Varför har du med dig en resväska? - För att hon är lika galen som du.
Jag vill vara oförutsägbar.
Kadetter!
Ställ upp er i åtta rader om tio. Kom hit. Nu.
- Familjemedlemmar kan gå. - Må Gud förlåta dig.
Åtta rader om tio. Kom igen.
Samma avstånd.
Jag vill ha en rad längst fram. En enda lateral linje.
Jag är kapten Octavio Romandía.
Jag ska leda den kvinnliga polisdivisionen.
Om ni ler, är det för att ni inte har tänkt igenom det här.
Se på personen till höger om er.
Säg hej. Hälsa.
Tänk er den personen liggande på marken.
Skjuten i magen.
Vädjande om att ni ska stoppa blodflödet.
Men ni kan inte. För personen är redan död.
Gå till dennes mor och förklara varför hennes dotter är död, och inte ni.
Bär sen den skulden med er tills ni dör av en hjärtattack.
Verkar det vara ett kul jobb?
Att bli skjuten för minimilön?
Tycker ni att ni inte är uppskattade där hemma?
Ni vet inte vad som väntar.
Men det måste inte vara så.
Ni kan gå hem i detta nu.
Och tänk sen över hur ni nästan fattade ett dumt beslut.
Jag ska ge de smarta en chans att tänka om.
Jag sa åt dig att träna dem, din jävel, inte skrämma bort dem.
Vill du att jag ska leverera 16 poliser på två veckor?
Nej, María. Snälla, gå inte.
Det är så här man gör.
Nu när vi blivit av med överflödet, gå till barackerna.
Vi börjar imorgon bitti.
Trevligt att träffas. María de la Torre.
Ángeles Cruz.
Varför är du här?
För att spisen gick sönder.
Jag är här för att, du kommer tro att jag är galen, men...
...jag försöker rädda mitt äktenskap.
- Är din make polis? - Nej, nej, jag menar...
- Har du en make? - Jag har en mormor.
Jag bor med henne för att mina föräldrar dödades under ett rån
på banken där de arbetade den 3 mars 1947.
- Jösses, jag beklagar. - Varför? Du dödade dem inte.
Jag tänker inte ens fråga varför du är här.
Jag har det i blodet. Gabina. Trevligt att träffas.
Valentina.
Kan du förstå att vi redan är här? Vi ska äntligen bli poliser.
Inget illa ment, men jag har alltid tyckt att poliser är as.
Varför är du då här?
För att förändra det.
Titta framåt.
Jag vet att vissa av er tror att genom att vara här...
...är ni delaktiga i en rörelse.
Åt helvete med er rörelse!
Ni är bara här för en enda sak: Att tränas för att bli poliser.
Jag skiter i om ni är man, kvinna eller en jävla palm.
Namn.
María Elena de la Torre, kapten.
Kom fram.
Sätt fart.
Förlåt att jag var sen.
Vill ni bli behandlade som männen?
Var försiktiga med vad ni önskar er. Lediga.
Nu!
Kör, 20 armhävningar.
Kämpa, inga knän, inga höjda höfter.
Ni måste bli starkare. Vill ni bli poliser?
Ni måste släppa taget om den ni var.
Ni ska förnya er hud.
Du hörde honom.
Förnya den där huden. Kom igen.
Glöm era liv där utanför. Ni är inte hemmafruar. Ni är inte mödrar.
Ni är kadetter.
Kom igen!
Skynda!
Kom igen!
Kom igen, Herrera. Styrka!
Kämpa!
Ursäkta mig.
Kadett María de la Torre.
Kom hit, tack.
Kom igen!
Här.
Titta på dina kollegor.
Så här dags brukar ni få middag.
Men eftersom kadett María de la Torre kom sent imorse...
...är ni skyldiga mig tio varv till.
Så, upp och stå.
Då springer vi! Kom igen!
Kom igen! Spring!
Sätt fart!
Om du är sen igen,
kommer jag att moppa golvet med ditt smink. Okej?
Kom igen!
Upp! Upp! Upp! Kom igen!
Professorn.
Det är allmänt känt att marijuana minskar våldsfrekvensen.
Säger du det av egen erfarenhet?
Sju tillfällen när tillgripande av våld är tillåtet.
För att undvika allvarlig fara... ...och seriös fara...
Övermanna motstånd från dem som motsätter sig en polisorder
som kräver omedelbar foglighet.
För att skydda människor från grav och påtaglig fara.
Det var sju.
Herrera. Bra. Cruz. Alltid bra.
De la Torre, jag väntade mig mer. Camacho, du borde ha stannat hemma.
Kom igen!
Kör! Kör! Kör! Kom igen!
Höger, vänster, höger.
På rad! På rad!
Kom igen! Kom igen!
Vi avbryter programmet för en nyhetssändning.
Igår kväll led landet ännu en onödig förlust.
Nora Menéndez livlösa kropp,
den fruktade Avklädaren från Tlalpans femte offer,
hittades död i universitetets pool, där hon arbetade natt.
Tjugoettåriga Nora från Cholula, Puebla, kom till Mexico City
i hopp om att bli veterinär.
Nu är den drömmen förbi.
Döttrar, systrar och mödrar blir brutalt mördade
av ett monster som inte kommer sluta om inte någon gör något.
Det här måste få ett slut.
Stadens invånare frågar polisen:
"När hamnar den här mördaren bakom galler?"
Vi kan bara hoppas att det sker innan ännu en kvinna pliktar sitt liv.
Femtiosju?
- Och decimaltecknet? - Femhundrasjuttio.
Vem kommer där?
Pappa.
- Saknade ni mig? - Hur gick det?
- Utmärkt. - Barn...
Är ni snälla och går till ert rum? Vi måste prata med er pappa.
Ja.
- Kan du komma hit ett tag? - Ja.
- Kan du sätta dig, så vi kan prata? - Var är María?
Fly inte. Konfrontera henne.
- Olé! - Kom igen!
Frigör dig, för helvete! Kom igen, María. Frigör dig!
Du klarar det, María! För helvete!
Bryt hennes grepp! Se på mig!
Frigör dig. Se på mig! Frigör dig!
Det var som attan.
Gabina!
- Vad i helvete gör du här? - Snälla, kan vi prata?
- Prata? - Ja.
- Glöm det. Du kommer med mig. - Herrera.
- Du borde inte vara här. - Hör på, Romandía, gör mig en tjänst.
Lägg dig inte i.
Det är min lillasyster som inte borde vara här.
Hur i helvete tänkte du?
Kan du inte göra något?
Det blir värre om jag lägger mig i.
Snälla, Gerardo. Det är nästan dags för examen.
Skit samma, Gabina!
Du fattar bara inte.
Du ljög för pappa.
Vet du vad han kommer göra när han får veta?
Förklara för honom. Han lyssnar på dig.
Lägg av. Nu går vi.
Jag stannar här.
Tänk noga på vad du gör, Gaba.
Jag stannar.
Du berättar för honom.
Jag vägrar.
Du får klara dig själv, Gaba.
Kadetter.
Ur vägen.
Han har inte gjort minsta försök att prata med mig.
Vad hade du väntat dig? Han kom hem och du var inte där.
Mamma, var inte på hans sida. Du gör alltid likadant.
- Det är han som måste lösa det här. - Räkna inte med det.
Har han sagt något?
Nej, jag är rädd att när du är klar med det här infallet...
Infall? Kallade han det för det?
Vad annat är det?
Kadetter. Varsågoda och sitt.
Jag vill välkomna er till det sista stadiet i er utbildning.
Vi ska flyga med ett militärflygplan i 200km i timmen.
När vi når 3 000 meters höjd,
ska ni hoppa, och ni kommer uppnå en fallhastighet på 200-430km/h.
Var inte rädd.
Statistiskt sett är det 100 gånger större chans att kvävas av mat
än att dö i en fallskärm.
Det krävs inte mycket för att godkännas.
Bara ett litet steg.
Kadetter! Giv akt!
Att vara polis innebär att när ni bär uniform,
sätter ni era liv på spel.
Första raden.
Ställ er upp!
Haka fast er!
Nu!
Kom igen!
I position! Hoppa!
Kom igen!
Andra raden!
Ställ er upp.
Haka fast er!
Kom igen!
Hoppa!
Kom igen, hoppa!
Kom igen!
De la Torre. Hoppa!
Nej!
Vadå nej?
Jag sa åt dig att hoppa!
Nej!
- Kom igen... gå! - Nej.
- Nej, nej. Nej. - Kom igen.
Kom igen!
- Hoppa! - Jag kan inte! Jag kan inte!
- Varför i helvete inte? - För att jag är mamma.
- Du är kadett, inte mamma! - Nej! Jag är mamma!
- Hoppar du inte, tar du inte examen. - Jag bryr mig inte!
- Varför i helvete gick du då ombord? - Jag vet inte.
Jo, det vet du! Varför?
Varför?
För att det här inte är något infall!
Bevisa det då, för helvete.
Visst. Okej. Visst. Okej.
Jag måste erkänna. Ni förvånade mig.
Som ni vet, tillåter utbildningen endast 16 kadetter.
Så om ni står här, är det för att ni klarade det.
Gratulerar.
Så ja, mina krigare!
María.
Rapportera till mässhallen.
Vad vacker du är.
Jag borde väl ha kommit tidigare?
Jag vet inte varför jag lät bli. Jag är en idiot.
Under den här tiden har jag tänkt mycket.
Jag insåg att jag inte vill förlora dig.
Jag har pratat med Miguel.
Jag bad honom ta över Acapulco-projektet.
Inga fler resor.
Jag vill...
Jag vill vara med dig.
Och jag vill tacka dig.
Genom att göra allt det här,
hjälpte du mig att se klart.
Jag älskar dig.
Jag älskar dig så mycket.
Vi går hem. Jag hämtar dina saker.
Kom.
Vad är det?
Jag ville inte bara bli polis när jag var ung.
Jag var besatt.
Jag slukade varje bok jag kom över.
Mina favoriter var böckerna om kriminalare Murrieta.
På varje omslag ritade jag en kjol och långt hår.
Kriminalare María.
Jag la allt det åt sidan för ett liv med dig.
- Trots det var du uttråkad. - Nej.
- Nej, jag var inte uttråkad. - Allt är inte ditt fel.
Jag var också uttråkad. Med mig själv.
Jag är nog inte det längre.
Jag vill ta examen.
Jag vill bli poliskvinna.
Och din familj?
Jag kan göra båda.
Valentina Camacho Morales.
María Camacho de la Torre.
Har ni sett? Poliskvinnor.
Du får inte betalt för att se på tv.
Ja, kommendant.
Och slutligen, vill jag välkomna vår nations första dam till podiet.
María Esther Zuno.
Tack, Emilio.
Idag skriver vi historia.
KAFÉ FRUKOST
Kan du vänta?
Nej, jag är redan sen, och du säger jämt åt mig att komma i tid.
Om du bara berättade vad du är sen till.
Den här staden är farlig.
Paola.
Kvinnor, missta er inte.
Att hålla staden säker är ett farligt uppdrag.
Det kommer komma såna som vill stoppa oss.
Skada oss.
Men jag är säker på...
...att de kvinnor som fått sina polisbrickor idag
är de bästa vi har i den här staden.
Och till dem som inte vill ha oss här, säger jag:
"Det är dags att inse fakta. Tiderna förändras."
Välkomna till Mexico Citys poliskår.
TILL MINNE AV LYNN FAINCHTEIN
I nästa avsnitt...
Där ute representerar ni stadens poliskår.
Alltid med ett leende. Få se.
- Jag vill anmäla henne försvunnen. - Men du träffade henne igår?
I eftermiddags hittade vi en kropp i parken.
Du får inte förhöra nån. Du är inte kriminalare.
Undertexter: Victoria Heaps