НА ОСНОВІ РЕАЛЬНИХ ПОДІЙ
Не хочу твоїх квітів.
Твоєї пляшки й серапе!
Ти наче напрошуєшся.
На що?
На звільнення. На що ж іще?
Бачила б ти його лице після ляпаса.
Не верзи дурниць, дівчино.
Це не дурниці, доньє Росаріо. Це акторська гра.
Гей. Я схожа на актрису?
Тягни тканину, дівчино.
Сильніше.
Ох і влетить тобі від Дона Фелікса.
Ці машини дорожчі за твоє нікчемне життя.
Дивися на мене.
Дивися на мене!
Я тебе лякаю, кицю?
Це я винна.
Чудово.
П'ять додаткових годин без оплати. Зрозуміла?
Так, сеньйоре.
МЕХІКО 1971 РІК
Добрий вечір.
Агов.
Це покоївка.
Тлалпанський роздягач знову вбиває.
Його нова жертва – 24-річна Лючія Мартінес –
четверта за рахунком.
Жінки в усьому місті бояться виходити з дому
і вимагають у поліції прибрати цього вбивцю з вулиць...
- Чому його звуть Роздягач? - ...назавжди.
Бо після вбивств він знімає з жертв одяг.
Не лякай брата.
Я не злякався.
Ходімо.
Він спускається.
Раз, два...
Три!
Три мертві жінки!
А вони нічого не роблять!
Минулої ночі – ще одна!
Скільки ще має загинути, щоб вони заворушилися?
Якщо не підеш – проведеш ніч у тюрмі.
Нехай.
Ми від народження живемо в тюрмі.
Готові?
Поїхали!
ІСТОРІЯ НАУКИ
БІБЛІЯ, КОНКОРДАНС
Об'єднуйтеся, жінки! Станьте непереможними!
РОЗДЯГАЧ
Молодець, Кучерявко.
Сестричка тебе перемогла.
Круто!
Молодець.
Що це за галас? Беріться до роботи.
Так, сеньйоре.
Допоможи мамі, сонечко.
Уже йду.
Ти найкраща, Кучерявко.
Сестричко!
Ґабіно.
- Допоможи мені. - Іду.
Навіть не намагайся.
Плита знову перегрілася.
Треба викликати майстра.
Треба купити нову плиту.
У нас нема на неї грошей.
Ти вже три роки на одній посаді, а зарплату тобі так і не підвищили.
Чому ти не попросиш?
Браво!
- Дякую. - З днем народження, тату.
Мені треба йти.
- Що, вже йдеш? - Так. У мене зустріч.
Прямо зараз.
Бачила мої запонки? Золоті. Так, ті.
Минулого тижня ти залишив їх в офісі.
Можеш не їхати?
Не можу. У мене зараз зустріч. Приїду на вечерю.
А ще я на кілька днів поїду в Акапулько.
- Що? Знову? - Так. У мене нема вибору.
Я потрібен клієнтові. Я ж архітектор. Такі справи.
- Бувай. - З днем народження.
Хто хоче торта?
Твій дід, царство йому небесне,
казав, що краще працювати забагато, ніж бути безробітним.
І помер від інфаркту за робочим столом у 41 рік.
Але він добре заробляв.
Не знаю, мамо. Він майже завжди приходить додому дуже пізно.
А через цей готель в Акапулько ми не бачимо його і у вихідні.
Я скучаю за ним.
Доню, не роби з себе жертву. Так ти втрачаєш шарм.
Кава охолола.
Я не роблю, мамо.
Просто хочу частіше бачити його вдома.
Він багато працює, бо любить тебе.
Ти ж щодня вдома з дітьми.
А він цілий день сидить у бюро.
Навіть на день народження.
Посидиш з дітьми, як повернуться зі школи?
Авжеж.
Підвисьте мені зарплату.
- І знову – Пако Пакорро... - Тут її не підвищують.
У нього – найкраще чуття гумору.
Ми повернулися, панно, щоб дуже вас здивувати.
Сьогодні в нас особливий гість.
Дон Еміліо Ескобедо.
Нещодавно сам президент Мексики обрав Дона Еміліо
на посаду начальника столичної поліції. Поаплодуймо йому.
До біса поліцію!
Його ж тільки призначили!
Перепрошую?
До біса поліцію!
Так. До біса поліцію.
Я вас чую. Не думайте, що ми вас не чуємо.
Ми знаємо, що заслуговуємо на ваш гнів.
Але тепер уже не 1968 рік. Тепер 1971 рік. Нове десятиліття.
Новий президент. Нова поліція.
І це не пусті слова. Ні. Я тут, щоб усім це довести.
Я тут, щоб сказати, що нам треба думати про майбутнє.
Ми мусимо вирішити, якою поліцією ми хочемо бути. Неупередженою.
Більш інклюзивною. Так?
Авжеж, начальнику. Але як?
Як зробити поліцію більш неупередженою та інклюзивною?
Ми відчинимо двері,
щоб кожна жінка, якщо захоче, змогла вступити в лави столичної поліції.
Саме так, пані та панове.
Поліціянтки. Ви почули правильно.
Але, думаю, багато дам і дамочок, які нас дивляться,
спитають себе:
«Чому? Чому тепер?»
Бо Мехіко тероризує вбивця, пане президенте.
І до чого тут, у біса, поліціянтки, Еміліо?
Бо тепер усі ЗМІ лише про це й говорять.
Що більше говоритимуть про це, то менше – про вас.
Бо ми не зробили цього важливого кроку,
коли жінки вибороли право голосу.
І сьогодні...
Сьогодні ми зробимо цей крок.
Так!
Дамо їм іншу тему для обговорень.
Мені це не подобається.
Щось типу...
Жінки.
Щось типу «Жінки – наші герої»?
А не жертви.
Щоб газети писали про щось інше, ніж про Роздягача.
Це піде на користь вам як президенту.
Водночас ми запропонуємо гідність жінкам, що живуть у страху,
а це корисно для країни.
Мені це подобається.
Я мушу спитати... Вибачте, мушу.
Поки Роздягача не схопили,
чи не боїтеся ви піддавати ризику ще більше жінок,
навіть, якщо в них буде жетон?
Ось що ви скажете:
Ні.
Ми забезпечимо їх усім необхідним,
щоб вони могли захистити себе на службі суспільству.
Озброїте жінок?
Надіюся, твоя жінка цього не чує.
У нас закінчується час. Тепер...
У них краща зарплата?
Аякже.
Глянь лише, яка в них реклама.
Час спливає. Леді, дамочко, сеньйорито.
Питання начальника Ескобедо – актуальне.
Чи готові ви до таких перемін?
Чи готові ви дати волю поліціянтці, яка ховається у вашій душі?
Милий.
З днем народження те...
Що таке, Сальво?
Що тобі треба? Проблема з ванною.
Треба вирішити,
вона тут чи тут.
Бо ванна... Перевір, чи є ще одна ванна нагорі,
чи є місце, чи є там вікна...
Алло.
Привіт. Радий чути твій голосок.
Я б дуже хотів, ти ж знаєш, але не можу.
Вона не дурна. Щось запідозрить.
Через кілька днів ми з тобою будемо на пляжі.
Я теж.
Мушу прощатися.
Нові плани готелю.
- Так. - Перевірите зараз?
Зараз. Попроси Марко підійти.
У нас багато роботи. Ще дві чи три години.
Схоже, через дев'ять тижнів ти станеш дідом.
- Дев'ять? - Так!
Тату.
Що таке, сонечко?
Начальник поліції оголосив, що жінки можуть...
Ні.
- Тату, але... - Ні.
- Тату, дай закінчити... - Ні.
Тато каже «Ні». Заспокойся.
Вона була б хорошим копом.
Помовч. Будь ласка.
Ти знаєш, що він щойно вбив ще одну дівчину твого віку?
Тату, я можу захищати таких, як вона.
- Я готова. З дитинства... - Чи стати жертвою.
Чому всі, крім мене, можуть служити в поліції?
Треба, щоб ти була тут, з матір'ю, а не вешталася вулицями.
Покласти тобі ще?
Досить.
Так. Корова. Там корова?
Бум, бум.
Він не зрозумів, що вона впала.
Мила, я сказав, що буду о восьмій. Що таке?
Я думала, ми домовилися не брехати одне одному, козел.
Ну, давай.
Ось я.
Будь справжнім чоловіком і скажи мені, хто вона.
І чому ця сука важливіша за твою родину.
Що сталося, кохана?
Я була вдома з матір'ю.
Усім добрий вечір.
- Привіт, Маріє. - Маріє.
А де Валентина?
Валентина? Чого ти думала, що вона тут буде?
Замовмо щось.
- Так. - Я голодний. Це ж мій день народження.
Цибулевий суп.
- Його й замовлю. - Так?
Вина, будь ласка.
Будь ласка.
Отже, жабеня дивиться на жабу...
Будьмо!
Дивіться в очі.
У мене питання.
Чи зможуть ці жінки зупинити злодія? Чи цього вбивцю Роздягача?
Авжеж ні.
Навіть якщо вони поліціянтки.
Я не хочу здатися сексистом, бо я не сексист.
Я все це підтримую. Так, люба?
Річ у біології. Менше м'язів, менше сили.
Правда ж? Це ж очевидно.
Річ у тім, що ми не однакові.
Яка жінка покине родину, щоб патрулювати вулиці?
Згодна.
Наче на вулицях бракує жінок.
Про що це ти?
Я їду на роботу через Салліван Авеню.
Бачите? У моєї дружини брудні думки.
Щоб бути поліціянткою, потрібна мужність.
- Саме так. - Як думаєш?
Мабуть.
Цікавий факт, якого ви, певно, не знали.
У дитинстві Марія хотіла стати детективом.
Мені це твій тато розповів. Читала детективні романи.
Це було давно.
- Я хотіла бути ветеринаром. - Я – пожежником.
А я завжди, завжди хотіла бути мамою.
А я – гонщиком. Формула 1.
Тепер зрозуміло, чому ти так водиш.
Вона, звісно, не детектив,
але й досі читає детективні романи.
По одній на тиждень.
Ви можете уявити собі Марію поліціянткою?
Ні.
А ти себе – ветеринаром?
Ні!
Я б тобі здався, лише щоб ти наділа на мене наручники.
Будьмо.
Я тебе не витягну, поки не пообіцяєш більше не дзвонити.
Що? Чому?
Бо ми розбіглися рік тому.
Та коли в тебе проблеми, ти дзвониш мені.
Неправда, не лише коли проблеми.
- Саме тоді, Валентино. - Ні.
- Так. - Ти не мусив приїжджати.
Валє, подивися, де ти зараз.
Принаймні я й досі борюся.
- І я борюся. - Ні.
Так, словом. Моя друкарська машинка – мій меч.
Я серйозно, Валє. Не смійся.
Між нами все закінчено. Не дзвони мені.
Я тепер з іншою.
Машинка тепер твій меч?
- Та йди ти. - Ні...
Я знав, що ти посмієшся з метафори.
Сказав би: «пістолет» чи...
- Але «меч»? Справді? - Чого ти пристала?
- Я закоханий. - Розумію.
У іншу.
І якщо ти так закоханий в ту,
з якою ти не плутаєш пристрасть і гнів,
якого біса ти припхався витягати мене з тюрми?
Лукасе.
Твоя правда.
Дякую.
Привіт, сестро.
- Так, давай. - Хліб щоденний. Глянемо.
Молє верде та молє неґро.
Дякую.
Прошу.
Дайте результати розтину інших жертв.
ЖЕРТВА No2 ЖЕРТВА No3
Залиш і йди.
Має бути спосіб переконати його.
Ти говориш про тата.
Але ж я знаю, що зможу.
Проблема не в тому. Ти ж розумієш.
Думаєш, у мене був вибір?
Це несправедливо.
Послухай, Кучерявко.
Якби тато знав, на що ти здатна...
Якби він побачив тебе у формі – хтозна...
Але цього не станеться.
Змирися, мала.
Ти була сама не своя за вечерею.
У мене був важкий день.
Справді?
Важкий? Чому?
Важкий, бо...
Мамо, нам можна зайти?
- Ні. - Так, заходьте.
- Що... - Лоскотун!
Ні. Що це ви робите?
Почитаєш нам казку?
Одну чи 14?
- Я оберу. - Ти обирала минулого тижня.
- Ходімо! - Моя черга.
То чому важкий?
Це неважливо. Іди до дітей.
Алло.
Твоя сестра.
Дуже дякую.
Сьогодні його день народження. Ти знала?
Так. Упевнена, він чудово відсвяткував без мене.
Його грошима сплачено твою заставу.
Мусиш бути вдячна.
Я вдячна. І маю план, як повернути тобі борг.
Я б тобі його розповіла, та ти не захочеш слухати.
До того ж тобі треба повертатись у свою бульбашку.
Якщо в тебе нема інших планів,
ходімо вип'ємо.
Що? Алкоголь?
Так. Можливо.
Після вас, мадам.
Дякую.
То що сталося?
Нічого.
Ми давно не розмовляли.
Розкажи мені про свій план.
Я стану поліціянткою.
Авжеж не станеш.
Авжеж стану.
- Авжеж ні. - Авжеж так.
Ти ненавидиш поліцію. Чого це ти?
Ми всі ненавидимо поліцію, та це – інше.
Чому інше?
Інше, бо протести дали плоди, Маріє.
Нам відчинили двері, щоб ми доєдналися до боротьби.
Забудь. Це божевілля.
Ще й небезпечно.
Міняти хід історії завжди було небезпечно.
До того ж, попиваючи чай, ти багато не зміниш.
Я не лише чай п'ю.
Я ще не детектив,
але вже бачу: ти тут, бо сталося щось,
про що ти не розповіси друзям, бо боїшся осуду.
Мені треба йти.
Гей!
Марія, що сталося?
Він мені зрадив.
Сучий син!
- Покидьок! - Тихіше.
Як ти дізналася?
Ти не повіриш, якщо розповім.
Він заперечує. Покидьок.
Маріє, поговори з ним.
Що як він піде до неї?
Не хочу, щоб діти росли без батька.
Думаю, їм буде краще з матір'ю, яка може за себе постояти.
Їм буде краще в цілій сім'ї.
Навіть у брехні?
Я його кохаю, Вал.
І не хочу втратити.
Проблема в тім, що ти дуже передбачувана.
Ти знаєш, що йому потрібно?
Йому треба хоч на день уявити, яке було б його життя без тебе.
Пустіть.
Прийміть руки!
Охорона!
Виходь звідси, козел.
Легше, дурню.
Щоб скоро не з'являвся.
Він напросився.
Октавіо Романдіа, так?
Вісімнадцять років у поліції.
Три медалі за відвагу. Тридцять сім розкритих справ.
І 132 злочинці в тюрмі.
Але... 16 випадків невиконання наказів.
І відсторонення від служби назавжди за зламаний ніс начальника поліції.
Хто ти, в біса, такий?
Я новий начальник поліції, і я люблю свій ніс.
Зараз ми працюємо над створенням програми для поліціянток.
Я хочу, щоб ви стали їхнім капітаном.
Скільки людей вам відмовило?
- Це важливо? - Скільки?
Усі.
Ви ж не поліцейський.
Ні.
Я завідував кампанією президента.
Ви продавець.
Можна й так сказати.
Послухайте, продавець.
У поліції цієї країни забагато крові на руках,
і ні вам, ні комусь іншому цього не змінити.
Можливо, капітане Романдіа.
Ви єдиний відмовилися
не тому, що це програма для жінок.
Якщо передумаєте – починаємо завтра о 09:00.
- Милий. - Що?
Сказати, чому я була вчора сумна?
Чому?
Бо я скучаю за тобою.
Я тут думала...
Постав валізу на хвилинку. Підійди.
Може, попросиш когось із архітекторів поїхати в Акапулько замість тебе?
А ми з тобою...
Дивись на мене.
Знімемо номер у готелі, де ти покликав мене заміж.
Ти ж знаєш, я не можу.
- Знаєш, що я не можу. - Нам це треба.
Це потрібно для нашого шлюбу.
Нашому шлюбу потрібно, щоб мене не звільнили.
Я повернуся через тиждень, і зробимо, що захочеш.
Доню, я не розумію, що діється.
Я залишила список на кухні, мамо.
У Мар танці – у вівторок і четвер. У Алекса в середу футбол.
Це недалеко від дому. Просто завозь їх і потім забирай.
Ти дієш нерозсудливо.
Твоя сестра – вона така. Але ти?
Він мені зрадив, мамо.
І їде в Акапулько зраджувати й далі.
І ти через це кидаєш сім'ю?
Він помилився. Усі чоловіки помиляються.
- Невже? - Так.
- А тато? Він теж помилявся? - Не кажи дурниць.
Тато – ні. Інші.
Я не очікую, що ти мене зрозумієш.
Але я не кидаю сім'ю.
Я намагаюся її врятувати.
Оце так ти хочеш усе врятувати?
Не знаю, мамо.
Я лише знаю, що мене не буде вдома, коли він повернеться.
Краще їдь відпочинь.
Але працювати тут?
Це нижче твоєї гідності.
Ні. З мене годі. Ось.
Ставитимуся до них, як до інших кадетів.
Іншого я й не очікував.
- Якщо не витримають – підуть. - Так і має бути.
Ще щось?
Так.
Коли ви з ними награєтеся й відправите їх додому,
я залишуся тут. Працюватиму детективом.
Добре.
Ідіть за мною.
«Л» та «М» – ставайте в чергу.
Родичів просимо відійти. Лише кадети.
Реєстрація проводиться у внутрішньому дворі.
Зберігайте порядок у черзі.
Вибачте.
Добрий ранок.
Ім'я та вік.
Ґабіна Еррера Мартінес Васкес, 25 років.
Заповніть, будь ласка.
Дякую.
Гей, іди штовхайся деінде.
Ім'я та вік?
Карріон Ґаліндо Роміна. 37 років.
Ти привела маму? Серйозно?
Щоб я передумала?
Я стану поліціянткою!
Нащо ти взяла валізу?
Бо вона така сама божевільна, як і ти.
Бо я хочу бути непередбачуваною.
Кадети!
Вишикуйтеся по десятеро у вісім рядів. Не баріться.
- Рідні мають піти. - Хай Бог вас простить.
Вісім рядів по десять людей.
На рівній відстані.
Перший ряд – в одну лінію. Бічні – в одну лінію.
Я – капітан Октавіо Романдіа.
Начальник жіночого підрозділу поліції.
Якщо ви всміхаєтеся,
ви погано все обдумали.
Гляньте на людину праворуч від вас.
Привітайтеся.
Тепер уявіть, як вона лежить на землі.
З кулею в животі.
І благає вас зупинити кровотечу.
А ви не можете.
Бо вона вже мертва.
А тепер ідіть і поясніть її матері, чому її дочка мертва, а ви ні.
І носіть у серці цю вину, поки не помрете від інфаркту.
Думаєте, це весела робота?
Вас можуть підстрелити, а зарплата – копійки.
Думаєте, вдома вас не цінують?
Ви ще нічого не бачили.
Але так не має бути.
Можете піти додому прямо зараз.
І радіти, що ледь не скоїли дурної помилки.
Дам розумним шанс передумати.
Я ж наказав тренувати їх, дурню, а не відлякувати.
Хочете, щоб я за два тижні дав вам 16 копів?
Ні, Маріє. Не йди, будь ласка.
Отак це робиться.
Ми скинули баласт. Тепер відійдіть у казарму.
Починаємо зранку.
Рада знайомству. Марія де ла Торре.
Ангелес Крус.
Чому ти тут?
Бо зламалася плита.
А я тут, бо... певно, ти подумаєш, що я божевільна, але...
я намагаюся врятувати шлюб.
Твій чоловік – полісмен?
Ні. Тобто...
А в тебе є чоловік?
У мене є бабуся.
Я живу з нею, бо 3 березня 1947 року моїх батьків убили
під час пограбування банку, в якому вони працювали.
О боже. Мені жаль.
Чому? Не ти ж їх убила.
Я не питатиму, чого ти тут.
Це в мене в крові. Ґабіна. Рада знайомству.
Валентина.
Аж не віриться, що ми тут. Нарешті станемо поліціянтками.
Без образ, але я завжди вважала, що копи – гівнюки.
То чому ти тут?
Щоб це змінити.
Дивитися перед собою.
Знаю, дехто з вас вважає, що ви тут...
бо приєдналися до жіночого руху.
У дупу ваш рух!
Ви тут з однією метою.
Навчатися, щоб стати офіцерами поліції.
Мені байдуже, чоловік ви, жінка чи пальма.
Ім'я.
Марія Елена де ла Торре.
Вийди вперед.
Скоріше.
Вибачте, що спізнилася.
Хочете, щоб до вас ставилися, як до чоловіків?
Будьте обережні з бажаннями.
Вільно.
Ну!
Давайте, 20 віджимань.
Не торкатися землі колінами й стегнами!
Вам треба стати сильніше. Ви хочете працювати в поліції?
Забудьте, ким ви були.
Доведеться обрости новою шкірою.
Ти його чула.
Обростемо новою шкірою.
Забудьте про життя вдома.
Ви не домогосподарки й не матері.
Ви – кадети.
Пішли!
Скоріше!
Давай, Еррера!
Тримайся!
Перепрошую.
Кадет Марія де ла Торре.
Підійти.
Швидко!
Сюди.
Подивись на своїх колег.
Зазвичай у цей час у вас вечеря.
Та оскільки кадет Марія де ла Торре зранку спізнилася...
ви пробіжите ще 10 кіл.
Встали.
І вперед!
Бігом!
Швидше!
Якщо ще раз спізнишся,
я помию підлогу твоєю косметикою. Ясно?
Давайте!
Підйом! Скоріше!
Професоре,
відомо, що марихуана знижує рівень злочинності.
Це ваш власний досвід?
Сім випадків, коли дозволяється використовувати силу.
Щоб уникнути серйозної небезпеки... й небезпеки, яка серйозна...
Щоб здолати опір тих, хто не виконує накази поліції,
які треба виконувати негайно.
Щоб захистити людину від серйозної неминучої небезпеки.
Ось ці сім випадків.
Еррера. Добре.
Крус. Завжди добре.
Де ла Торре, від вас очікував більшого.
Камачо, краще б ви сиділи вдома.
Підйом! Скоріше!
Права, ліва, права.
Тримайте стрій!
Ну! Давайте!
Перериваємо програму, щоб повідомити екстрені новини.
Учора країна пережила ще одну невиправдану втрату.
Тіло Нори Менендес,
п'ятої жертви Тлалпанського роздягача,
було знайдено в басейні університету, де вона працювала в нічну зміну.
Нора, 21 рік, з Чолули, Пуебла, приїхала в Мехіко
з мрією стати ветеринаром.
Ця мрія не здійсниться.
Доньок, сестер і матерів жорстоко вбиває
чудовисько, яке не зупиниться, поки хтось щось не зробить.
Цьому треба покласти край.
Містяни питають поліцію:
«Коли вбивцю посадять за ґрати?»
Надіємося, що це станеться до того, як загине ще одна жінка.
П'ятдесят сім?
А десяткова кома?
П'ятсот сімдесят.
Хто прийшов додому?
Тату.
- Скучили? - Як усе пройшло?
- Чудово. - Діти...
Ідіть у свою кімнату.
Нам треба поговорити з батьком.
Добре.
- Підійдеш на хвилинку? - Так.
Сядь, будь ласка.
А де Марія?
Не тікай. Бийся.
- Оле! - Давай!
Ану виривайся!
Давай, Маріє! Виривайся!
Ти зможеш, Маріє! Чорт забрай!
Виривайся! Дивися на мене! Вирвись!
Оце так.
Ґабіно!
Що ти, в біса, тут робиш?
Поговоримо на одинці?
- Поговоримо? - Так.
Чорта зо два. Ти йдеш зі мною.
Еррера.
Тобі тут бути не можна.
Слухай, Романдіа, зроби мені послугу.
Не втручайся.
Це моїй сестричці тут бути не можна.
Що ти собі думала?
Зробіть щось.
Якщо втручуся – їй буде гірше.
Благаю, Ґерардо, у нас от-от випуск.
До біса, Ґабіно!
Ти не розумієш.
Ти збрехала татові.
Ти знаєш, що він зробить, коли дізнається?
То поговори з ним. Він тебе послухає.
Ні. Ти йдеш зі мною.
Я залишаюся.
Добре подумай, що робиш, Ґабо.
Я залишуся.
Ти сама йому скажеш.
Я не казатиму.
Тепер ти сама за себе, Ґабо.
Кадети.
З дороги.
Він навіть не спробував зі мною поговорити.
А чого ти очікувала?
Він приїхав додому, а тебе нема.
Не заступайся за нього мамо. Ти завжди так робиш.
Це він має виправити ситуацію.
Я б на це не розраховувала.
Він тобі щось сказав?
Ні. Боюся, коли в тебе мине ця примха...
Примха? Це він так сказав?
А що ж це?
Кадети, прошу сідати.
Вітаю вас на останньому етапі вашого навчання.
Ми полетимо на військовому літаку зі швидкістю 200 км/год.
Піднімемося на 3 000 метрів,
і ви стрибнете.
Швидкість вашого падіння буде від 200 до 430 км/год.
Не бійся.
За статистикою, в тебе в 100 разів більше шансів удавитися їжею,
ніж загинути з парашутом.
Щоб пройти відбір, вам лишилося лише це.
Цей маленький крок.
Кадети! Увага!
Бути офіцером поліції – значить ризикувати життям
на роботі.
Перший ряд.
Устаньте!
Чіпляйте карабіни!
Пішли!
Поїхали!
На позицію! Стрибайте!
Пішли!
Другий ряд!
Устаньте!
Чіпляйте карабіни!
Пішли!
Стрибайте!
Наступна, пішла!
Пішла!
Де ла Торре. Пішла!
Ні!
Як це – ні?
Я наказав стрибати!
Ні!
- Ну, давай! - Ні.
- Ні. Ні. - Давай.
Давай!
- Стрибай! - Ні, я не можу.
Чому ні?
Бо я – мати.
Ти – кадет, а не мати!
Ні! Я мати!
- Не стрибнеш – не отримаєш диплом. - Нехай.
То чого ж ти сіла в літак?
Не знаю.
Знаєш! Чому?
Чому?
Бо це не примха!
То доведи!
Добре. Стрибну.
Мушу визнати. Ви мене здивували.
Як ви знаєте,
в програму беруть лише 16 кадетів.
Якщо ви тут,
значить, ви пройшли.
Поздоровляю.
Отак, мої воїтельки!
Маріє.
Зайди в їдальню.
Ти така гарна.
Я мав приїхати раніше, так?
Не знаю, чому не приїхав. Я дурень.
За цей час я багато про що думав.
І зрозумів, що не хочу тебе втрачати.
Я поговорив з Міґелем.
І попросив його зайнятися проєктом в Акапулько.
Ніяких відряджень.
Я хочу...
Я хочу бути з тобою.
І хочу тобі подякувати.
Бо, вчинивши так,
ти допомогла мені все чітко побачити.
Я тебе кохаю.
Дуже кохаю.
Їдьмо додому. Я заберу твої речі.
Їдьмо.
Що таке?
Я хотіла бути детективом не лише в дитинстві.
Я була цим одержима.
Я ковтала книжку за книжкою.
Мої улюблені – про детектива Мурріету.
На кожній обкладинці я домальовувала спідницю й довге волосся.
Детектив Марія.
І я відмовилася від цього, щоб провести життя з тобою.
А тобі стало нудно.
Ні.
- Мені не стало нудно. - Це не твоя вина.
Мені теж було нудно. З собою.
А тепер – ні.
Я хочу отримати диплом.
Я хочу стати поліціянткою.
А як же сім'я?
У мене й на неї будуть сили.
Валентина Камачо Моралес.
Марія Камачо де ла Торре.
Бачите? Поліціянтки.
Тобі платять, не щоб телевізор дивилася.
Ясно, командире.
Наостанок
хочу запросити на сцену першу леді нашої країни.
Марія Естер Цуно.
Дякую, Еміліо.
Сьогодні ми творимо історію.
КАФЕ
Почекаєш мене?
Ні. Я вже запізнююся, а ти вчиш мене приходити вчасно.
Скажи хоч, куди запізнюєшся.
Це дуже небезпечне місто.
Паоло.
Жінки, не забувайте:
підтримувати порядок у місті – небезпечна робота.
Хтось намагатиметься нам заважати.
Шкодити нам.
Та я впевнена...
що жінки, які сьогодні отримали жетони, –
найкращі в нашому місті.
А тим, хто нам не радий, скажу:
«Змиріться. Настав інший час».
Вітаємо вас у поліції Мехіко.
СВІТЛІЙ ПАМ'ЯТІ ЛІНН ФАЙНШТЕЙН
ЖІНКИ В СИНЬОМУ
У наступній серії...
Ви представляєте поліцію міста.
Завжди всміхайтеся. Ану?
Я хочу заявити про зникнення людини.
Але ж учора ви її бачили?
Сьогодні ми знайшли в парку тіло.
Нікого не допитуйте. Ви не детективи.
ЖІНКИ В СИНЬОМУ
Переклад субтитрів: Анастасія Черевко