Намираме се в парка "Сантяго" и питаме хората
какво мислят за залавянето на Разголвача от полицията.
Вече съм спокойна, че мога отново да замръквам навън.
Молитвите ни бяха чути.
- Според мен… - Защо не го хванаха по-рано?
Като полицай сигурно сте още по-доволна, че най-сетне арестуваха Разголвача.
Гражданите вече ще се чувстват по-спокойни на улицата.
Това е медиен цирк.
Правителството цели да отвлече вниманието от важните проблеми в страната.
Има възмездие, браво за добрата работа.
Ако продължаваме така, ще тикнем още луди в затвора.
Радвам се, че вече ще се разхождам спокойно вечер.
Нямаше процес.
Разголвача сложи край на живота си.
Да, знам, но…
Наистина ли беше Разголвача?
Крайно време беше, доволен съм.
Най-сетне ще сме спокойни.
Мамо, изпращам ти целувки в Тамаулипас!
Трябва да се молим за него.
Имам три дъщери и не бих искал да им се случи нещо лошо.
Крайно време беше.
А ако не е бил той?
Какво правите? Да уплашите хората ли искате?
Трябваше да кажете нещо обнадеждаващо.
- Да вървим. - Съжалявам.
- Какво? - Трябваше повече да се усмихваш.
Да си по-убедителна.
Знаете, че съм права.
Защо стоите така? Да пообиколим парка.
Всичко ще е наред, ще те измъкна.
Мария!
WOMEN IN BLUE
РАЗГОЛВАЧА - ЗАЛОВЕН!
Защо им го причини, Тито?
Хубаво ги виж, ще си платиш! Виж какво си им сторил!
Стреснах се.
- Какво има? - Нищо, бях умислена.
Нощес не спах добре. Ало?
Господин Кабос, каква приятна изненада.
Да, удобно е. Той е тук, давам ви го. Приятен ден.
Добро утро, г-н Кабос. Как сте?
Аз съм добре, благодаря.
Довечера в осем, идеално.
Благодаря, довиждане.
Казвай.
- Поканени сме на вечеря. - Вечеря?
У тях - само аз, ти, той и жена му.
Според теб дали…
- Ама разбира се, скъпи. - Не.
- Честито! - Не, моля те.
- Как се радвам! - Нека не избързваме. Все още не знаем.
- След като прехвърлих проекта в Акапулко… - Постът е твой, ще видиш.
- Не се знае. - Не разбирам.
- Баща ви получава повишение в работата. - Не е сигурно.
- Заслужава прегръдка. - Честито, тате.
- Да, скъпи. - Ще те повишат.
Мамо, значи ли това, че повече няма да работиш?
Не, миличък, ще продължа да работя.
Алекс!
Сядай.
- Значи ще отидем? - Да, скъпи.
Трябва да сме там в осем.
- Да не закъсняваме. - Добре.
Здравей, аз съм Мария де ла Торе. Приятно ми е.
Да, може да излезем на вечеря.
Анхелес, закуската!
- Как е в работата? - Ще ми платят в петък.
Не питам това.
Как са приятелките ти?
Не са ми приятелки, а колеги, бабо.
Има ли мъже?
- Имам предвид в полицията. - Да, там има най-вече мъже.
Хвърлила ли си око на някого? За гадже или нещо такова.
За да не си сама.
Не съм сама, имам си теб.
Да живееш с баба си, не е същото.
Друго е да имаш мъж до себе си.
Трябва да тръгвам.
Анхелес?
Да?
Искаш ли да имаш приятел?
Да.
Много.
Кога си станала?
Отдавна.
Да не си разтребвала?
Никой не обича да му е разхвърляно.
Аз си знам кое къде е. Другия път ме попитай.
Щом му мине на татко, ти се махам.
Баща ти няма вид на човек, който лесно прощава.
- Напротив, но сега малко прекали. - Зашлевил те е.
Защото го излъгах.
Семейството ми е консервативно, но сплотено.
Обичаме се.
Ако делим наема и не ми разтребваш, остани колкото искаш.
- Пиян ли е? - Напивам се от алкохолните му изпарения.
Промяна в плана.
От сега нататък ще работите и в участъка, и в парковете.
- И на едно-две други места. - Защо?
- Кой попита? - Аз.
- Заповед на началника. - Да не би защото намерихме тяло?
- За какво говориш? - Намерихме тяло.
Хванали са Разголвача, защо да не ходим в парка?
Възмутително. Не ни дават оръжия, а като открихме тяло, да не ходим в парка?
- Направо ни заключете в килера. - Само теб.
Това е добра новина.
В участъка е истинската работа. Нали така, капитане?
Нека ви обясня целта на тези сутрешни срещи.
Аз издавам заповедите, вие изпълнявате.
Без излишни приказки.
Не ми се слушат идеите ви, а най-важното - не ми се спори.
За всяка група е определен район. Проверете в списъка.
Не е толкова лошо.
- Разпределени сме тук. - Какво точно ще правим?
Допускам, че ще предлагаме помощ.
Рано пиле рано пее.
Безброй пъти сме водили този разговор.
Да.
Да, слушам, разбира се.
Какво общо има майка ти?
И дъщеря ми?
Слушай.
Ако си мислиш, че майка ти ще решава как си гледам дъщерята…
Задръж.
Докога ще ми кръжиш? Дразниш ме.
Разбрах.
Какво?
Работата ни днес е да помагаме.
- Да ви помогна ли? - Ако кажа "да", ще се махнеш ли?
Да, ако е нужно да ме пратите някъде.
Добре тогава.
Ще ти звънна после.
- Диас. - Какво?
- Тук съм да помагам в работата. - Ясно.
Чела съм наръчника няколко пъти.
Владея следствените тактики, ръкопашен бой,
познавам оръжията и не се огъвам в трудни ситуации.
Така значи.
Всъщност има нещо, с което да помогнеш.
Това ли било истинската работа?
Донеси и на мен.
Ето, с жени в участъка не е лошо.
- Тук. - Благодаря.
За нищо.
Нещо друго?
Например нещо свързано с полицейската работа?
- Досадната документация. - Точно така.
Всъщност имаме нещо за вас.
- Ти черпиш обяд, нали? - Три пъти за седмица? Не, твой ред е.
- Какво е това? - Показания.
От 1964 г. и 1965 г.
Трябва да се сортират за архива по азбучен ред и по дата.
- Хайде. - Не тук!
Първо ги сортирайте.
Чухте я, първо ги сортирайте.
Ще ни предоставите ли кабинет?
Трудна работа.
Капитанът ви трябваше да е уточнил това с началника.
И къде да работим тогава?
Ако щете, в тоалетната. Но трябва да сте готови днес.
- Да обядваме? - Добре.
Какво правиш тук?
Дойдох да видя дали ви трябва помощ.
Не ми трябва помощ, благодаря. Може да си вървиш.
Не се ли изразих ясно? Ела.
- Инспекторе. - Да.
Разбрах, че сте намерили отпечатъците му по тялото на жертвата.
Точно така.
Намерихте ли негови отпечатъци и по другите тела?
Това е поверително, не е твоя работа.
Разбирам, но понеже случаят вече е приключил
и Разголвача е мъртъв, реших да понауча нещо.
Искаш да научиш нещо?
Хубаво я виж.
Виж на какво са способни хората днес.
Така че по-добре си стой у дома.
- Ела. - Какво е това?
Имат ни за слуги, не за полицаи. Утре ще поискат да им метем.
Намерили са следи в калта и по тялото.
- Освен това е арестуван в парка. - Където е работил.
Вие бихте ли зарязали труп на работното си място?
Аз не бих убила човек.
Знаем, Анхелес. Но не е ли по-добре да сме сигурни?
Какво правите тук?
Търсих ви къде ли не.
Служим на хората, капитане, не е ли видно?
Ето това ни възложиха.
- Казаха, че няма място за нас. - Писна ми.
Ако беше трезвен, щеше да хваща окото.
Не знам за вас, но на мен ми се иска да проверим дали Тито Флорес е Разголвача.
- Наистина ли? - И още как!
Сигурно си понаучила нещо от криминалетата, Мария.
Предлагам да поразровим.
Какво мислиш?
Анхелес, ти си работила в отдела за пръстови отпечатъци.
Провери имало ли е отпечатъци на Тито по другите тела.
Ще е нарушение.
Чакайте малко. По-добре да послушаме брат ми.
Знам, че е чешит, но е добро ченге. Не би арестувал някого без доказателства.
Вземи да пораснеш, Габина.
Ти гледай никой да не разбере за отпечатъците.
- Аз ще знам. - Да, говорех за кретените тук.
Ако открием нещо, по устав трябва да докладваме на Херардо.
Само защото няма отпечатъци, не значи, че не ги е убил той.
Според Джесика Мачадо сестра й се е качила в кола с бял покрив в нощта на убийството.
А в деня на ареста на Маргарито споменаха майка му.
Да говорим с нея.
Как е била облечена? Ама че повлекана!
Инспектор Санчес ли, Рамирес ли иска адреса на майката,
за да изпрати личните вещи и...
Говоря.
А аз имам проблем.
Приближи се.
Ако не занеса тези неща днес, ще ме уволнят.
Няма да е добре, ако им кажа, че е било заради колежка,
която води лични разговори в работно време.
Не е личен разговор.
И с Дядо Коледа да е, не ми пука. Една патрулка чака адрес. Какво ще правим?
- Какво ти трябва? - Адресът на Маргарито Флорес.
Кой е този?
- Как се казваш? - Чела.
Маргарито Флорес е Разголвача.
- Добре, ще ти помогна. - Благодаря.
Капитане, отиваме на обяд.
- Няма нужда да ме уведомяваш. Тръгвайте. - Добре.
- Де ла Торе. - Мария, ако обичате.
Към съпруга ми се обръщат с "Де ла Торе".
Добре тогава, Мария.
Слушай.
Знам, че сякаш тук не сте добре дошли.
- То си е самата истина. - Добре.
Просто възгледите им са закостенели.
Не знаят аз какво видях в академията.
Помня първото си идване в участъка.
Бях на 24 г. и преливах от…
- Сеньор. - Какво има?
Колегите ме чакат да ходим на обяд.
Да, разбира се. Отивайте.
Благодаря.
Хайде.
- Аз оставам. - Защо?
Нашите само чакат да сгафя,
за да докажат, че нямам работа тук, а искам да ги оборя.
- Че кой ще разбере? - Братята ми.
А жертвите?
Не сме ли полицаи заради тях?
Няма нищо. Работи по документацията, в случай че закъснеем.
Не може така.
Какво?
Тази жена е досадна.
Бас ловя, че мъжът й е жив и се крие.
Как я търпеше?
Ами беше свикнала с мен и ми вярваше.
С мен беше спокойна.
Трябва да си търпелив, тя ще свикне.
- Или ти ела с мен в Акапулко. - Не.
Ще я изведем на вечеря, ще ни запознаеш и ще й кажеш, че не съм глупак.
- Не стъпвам там. - Че съм кадърен.
- Алехандро, моля те, налага се. - Глупости.
Искам да съм със семейството си.
Дадох обещание и искам да го спазя.
Кое не разбра?
Това обещание може да ни коства фирмата.
Ще загубим проекта. Майната му на обещанието ти, Алехандро.
Не говори глупости.
Мигел, проектът вече е твой.
Отиваш в Акапулко.
Ти ще ръководиш проекта и ще правиш каквото е необходимо.
Моля те.
Добре.
- Ще се заема. - Добре.
Честито за довечера. Заслужи си го.
Търпение.
Първата дама ни припомни, че въпреки ареста трябва да се замислим.
Тя апелира да се молим за жертвите.
Особено за последната, Паола Мачадо,
която ще бъде погребана в "Пантеон Хардин" утре в 10 ч.
Слушах го.
- Пречи ми да следя картата. - Тогава да ни упъти някой.
- Няма нужда. - Не искам да се изгубя тук.
Спокойно. Просто някои улици ги няма на картата.
Значи сме се изгубили.
- Тук май сме наляво. - Май?
- Искаш ли картата, а аз да карам? - Не, няма да ми караш колата.
Тогава не се мотай, а завий наляво. Давай, тук.
Пристигнахме.
УБИЕЦ
Госпожо Норма Идалго Хуарес, от полицията сме.
Моля ви, вървете си.
Искаме да ви зададем няколко въпроса.
За да разпространявате още лъжи за сина ми ли?
Не, искаме да узнаем истината. Госпожо!
По дяволите!
Госпожо Норма, не смятаме, че синът ви е убил онези жени.
Той не беше убиец, беше добър човек.
Може да ни помогнете да го докажем.
Вече се чудех кога ще ме посетиш.
Имаш ли данните за отпечатъците по другите жертви?
- Защо са ти? - Засега пази това в тайна.
Едва от няколко дни си полицай, а вече имаш тайни.
Имам копия на всички отпечатъци.
Ти си ме учила. Или мислиш, че не помня?
Да видим.
Как са новите ти колеги?
Още се опитвам да ги разбера.
Малко са странни.
Нищо, рано или късно ще се сработите.
С мен се сработи.
Заповядай.
Благодаря.
Той се роди здрав, но го ритна кон в главата
в ранчото на брат ми.
Лекарите ми казаха, че още няколко сантиметра вляво
и е щял да остане без глава.
Какво се промени след това?
Всичко.
Не можеше да се движи, трудно говореше.
Изключиха го от училище.
Не знаели какво да го правят.
Кажете ни какви провинения е имал.
Провинения - друг път! Поредната гнусна лъжа.
Наблизо има парк.
Моят Тито с часове седеше на люлката.
Там се запозна с Инес.
Тя беше на 13 години, но за Тито беше нещо като кака.
Един ден Инес му подарила цвете.
Моят Тито искал да я целуне.
Беше тийнейджър.
Допуснал грешка.
Майка й повдигна обвинения срещу него.
Сексуално посегателство, така каза.
Вкараха го в затвора.
След около месец успях да го измъкна.
Когато се прибра…
Нещо се беше случило там.
Той повече не проговори.
Как ходеше на работа? Имаше ли кола?
Госпожице.
Той дори молив не можеше да държи.
Водех го с автобуса до работа.
НЕ МОЖЕЛ ДА ШОФИРА
След работа го вземах.
Не можеше да запомни маршрутите на автобусите.
Да шофира, и дума не можеше да става.
Извинете ме.
Знаеш ли къде е другата обувка от този чифт?
Моля те, не днес. Имам много работа.
А аз съм клиент, който иска да си купи обувки.
Няма ли да ме обслужиш?
Кой номер?
Ти кой си?
36-и номер.
Толкова малки краченца, падам си по такива.
Добре де, извинявай.
Дай да се разберем нещо.
Ще купя чифт обувки, което много ще зарадва шефа ти.
А ти ще ги обуеш довечера, като излезем, което пък ще зарадва мен.
Всички ще са доволни.
Виж, колко пъти да ти казвам?
Няма да изляза с теб.
- Не харесваш мъже? - Не ме обиждай.
Ще съжаляваш.
Какво ти каза?
Щяла съм да съжалявам.
Излез с него де. С такъв мъж няма да ти се налага да работиш.
Не искам да излизам с него.
Не виждам опашка от обожатели. На твое място нямаше да съм придирчива.
Но ти си решаваш. Той идва.
Ще взема тези.
36-и номер.
Командир Ерера, отдавна не съм идвал.
- Не ти давам повече от 40 години. - Кой ти каза да сядаш?
На моя екип му трябва място, за да работи.
Паркът не е ли достатъчно голям?
Но Ескобедо каза да работят тук. А ти си началникът на участъка.
Моята работа е да се уверя, че всеки сантиметър тук
се използва за следователска работа и разкриване на престъпления.
А не за да изпълнявам приумиците на политик,
дал обещания по време на кампанията си.
Командире, моите уважения,
но не съм сляп.
Лично аз ги обучих.
Някои от жените в екипа са истински ченгета.
В това число дъщеря ти.
Имаш ли деца?
Нямам.
Очевидно е. Ако имаше, щеше да разбереш, че не се гордея с това,
че единствената ми дъщеря припка по улиците на този опасен град,
и то с минижуп.
- Всичко съм проучил. - Не си.
Кога сме канили униформен на масата на следователите?
Инспекторе, имате ли минутка?
Приключихте ли?
Това е по-важно, сеньор.
- Не ми казвай кое е важно. Аз определям. - Лосано, успокой топката.
Заети сме, дами. Какво искате?
Маргарито Флорес.
- Какво за него? - Той не е Разголвача.
Имаме доказателства.
- Нима? - Да.
Идиоти, чия беше идеята?
- На Диас. - Твоя, нали?
Ти си им казал.
- Аз ли? - Не се прави на ударен.
Не се шегуваме.
- Така ли? - Да.
- Да видим доказателствата. - Ето, сеньор.
Маргарито Флорес е получил трайни увреждания на малкия мозък,
който контролира движенията.
Не можел дори да хване химикалка да се подпише.
Камо ли да върже шестте жертви.
Има 19 отпечатъка, хаотично разположени по ръцете.
Но нито един не е на врата, китките и глезените.
Въпреки че жертвата е била вързана и душена.
Въпросните места са били чисти.
Никой педантичен убиец не би оставил толкова отпечатъци.
Майка му каза, че не можел да шофира.
Дори не можел да се качи на автобуса без нейна помощ.
Някой да ми обясни как е пътувал сам до всяко от местата,
убивал е и си е тръгвал, без да остави нито една улика.
Вероятно просто е работел в парка.
Докато е обикалял, е намерил жената и е решил, че е жива.
Опитал се е да я събуди и е оставил отпечатъци по ръцете й.
Като е разбрал, че е мъртва,
е избягал, оставяйки следа от обувката си в калта.
Значи сте провели разследване?
Точно така, сеньор.
Учете се.
Господа.
Ето така се прави разследване.
Романдия, ела.
Какво има?
Нищо, всичко е наред. Всъщност исках да те поздравя.
Три от подчинените ти
са провели разследване на своя глава, без изричната заповед на висшестоящ,
и имат наглостта
да ми кажат в лицето,
че съм арестувал невинен човек.
Ние...
Дума да не съм чул.
В присъствието на началник ще мълчиш.
Същото се отнася и за теб, и за теб. Освен ако не ви кажем друго.
Ходили сте при майка му, така ли? Какво си мислехте, че ще ви каже?
Нормално е да защити сина си и да ви убеди, че той не е убиецът.
Колкото до отпечатъците, добре свършена работа.
Поздравления. Но имам една забележка.
Убийците не са идеални и грешат, затова успяваме да ги хванем.
Разбра ли?
Хич не ми дреме, че това е проектът на Ескобедо.
Ще пусна оплакване за неподчинение.
А тези три полицайки са отстранени още сега.
Вече не сте полицаи.
Господа, да не се мотаем повече, имаме работа.
Свободни сте.
Отивайте в кабинета ми.
Ерера, слушай.
Прав си, те още не знаят какви са процедурите.
Дай им още един шанс.
Лично ще се уверявам, че спазват правилата.
Няма да намесваме Ескобедо.
Ясно.
И защо да го правя, по дяволите?
Ако не го направиш, напускам.
Виж се само, какъв герой.
Прави каквото искаш, Романдия, ти надроби тази каша.
Кабарето те е променило.
Благодаря.
- Защо първо не дойдохте при мен? - Той е следователят.
Аз съм прекият ви началник!
Изкарахте ме глупак.
Действали сте зад гърба ми.
Искахме разследването да се възобнови. Много съжаляваме.
Не ми се слушат извинения.
Искам да обещаете, че няма да го доближавате.
Не поглеждайте другите!
Не само вашата работа е на карта. Ясен ли съм?
Сега излизайте. Ти чакай.
Колкото и да не ти се иска, действията ти имат последици.
Искаш да си им водач?
Първо проумей това.
Ерера.
Командире, Ескобедо е.
Сеньор, много съм зает.
Няма да ви бавя.
Полицайките, командире.
Слушам ви.
Разбрах, че сте разговаряли с капитан Романдия.
- Недвусмислено му обясних, че... - Знам какво сте му казали.
Но, командире, искам полицаите ми да работят.
Трябва им място, това е.
За момента в участъка няма къде да ги настаня.
Поради репутацията на полицията в последно време
знам, че не стигат хора, гледам статистиката.
- Мога да ви я изпратя. - Знам статистиката, сеньор.
Да не се чувствате застрашен от няколко момичета в униформи?
Това ли е, командире?
Не, сеньор.
Не държа да е лукс, достатъчно им е нещо семпло.
Добре, сеньор.
С президента на републиката ще сме ви признателни за подкрепата.
Заповядайте.
Влизайте.
Какво мислите?
Ето това е за вас.
Какво точно е това?
Новото ви работно място.
На какво мирише?
На влага и на умрял плъх.
Баща ти лично подбра това място.
Настанявайте се удобно.
Здравей.
Здрасти.
Къде отиваш?
Какво те интересува?
Ами не, просто…
Моля те, не искам да…
Няма значение, лека вечер.
Знаеш ли, малцина поставят под съмнение работата на брат ми.
Знам, че той е опърничав,
но ти се справи много добре, вгледала си се в детайлите.
Знам.
Просто исках да ти го кажа.
Казвам се Анхелес Крус.
Ти как се казваш?
Габриел Ерера.
Добре.
- Лека вечер, Габриел. - И на теб.
Да те изпратя ли?
Да, къде ти е колата?
Моята…
Нямам кола.
Може да вървим пеш.
Добре, да.
- Става. - Наистина ли?
Да вървим.
Ето тук.
Добре.
Чуй нещо.
Мислех си, че ще е по-добре да не споменаваме, че си полицай.
За да не усложняваме…
Искаш да лъжа?
Не, просто да отбягваш темата.
Засега.
Нуждая се от повишението.
И двамата се нуждаем.
Добре.
- Ето внучката ни. - Дайте да видя.
- Прелестна е. Има очите на баба си. - Наистина ли? Благодаря.
Имате две деца, нали?
- Да. - Момче и момиче.
Понякога ме изморяват.
Ще ти е мъчно за тях, като напуснат дома.
Помислете за още едно бебе.
За да не останете сами.
- Да, говорили сме за това. Нали, скъпа? - Да.
Побързайте, защото по-млади няма да станете.
Остави ги на мира, жено.
- Някой иска ли шоколадов мус? - С удоволствие.
Шоколадът е единственото ми прегрешение.
- И на мен. - Така ли?
Обичам го.
Лукас!
Искам да ти кажа нещо, ще ти хареса.
- Лукас. - Да?
Лукас ли търсиш?
Да, тук ли е?
Още не. Ти коя си?
Никоя.
Ще му предадеш ли, че Валентина го е търсила?
Валентина?
Вале!
Радвам се да те видя.
- Лукас много ми е разказвал за теб. - Наистина ли? Какво точно?
Нищо сериозно.
С Лукас нямаме тайни, ако ме разбираш.
Не те разбирам.
- Влез. - Не, имам работа, сега се сетих.
Лукас трябваше вече да се е прибрал. Всеки момент ще е тук.
- Остани да вечеряме. - Не вечерям.
- Вале. - Да?
Това, че си полицай,
е най-смелото нещо на света.
Добре.
- Благодаря. - До скоро, нали?
- Да. - Чао.
Отлежавало 24 години в Шотландия.
- Двайсет и четири? - Да.
Изпитвам угризения, че го пия.
- Това са много години, нали? - Не го мисли, пий.
Хубавите неща не са вечни.
Уискито.
Красотата.
Животът.
Не съм съвсем съгласен.
Дай да чуя.
Да вземем архитектурата.
Без нея нямаше да знаем кои сме сега,
кои сме били и кои искаме да сме
в частния и в обществения сектор.
Имаме Колизеума, моста "Голдън Гейт".
Кулата на Пани. Те са свидетелства за миналото, нали?
За това, което сме били.
За технологиите, с които сме разполагали.
За мисленето ни и за порядките в дадения период.
В този смисъл архитектурата е вечна.
Като архитекти имаме възможността и отговорността
да оставим нещо във времето.
"Да оставим нещо след себе си."
Това ми хареса.
По тази причина не мисля,
че тази работа е просто бизнес.
За мен тя е култура, изкуство.
Да пием за това.
Наздраве.
Много е красиво.
Тапетите, съчетанието на цветовете. Прекрасно е.
Да имах поне малко от вашия вкус.
Не беше лесно.
Убедена съм, че имате природна дарба.
Да ти призная ли нещо?
Ходя на курс по интериорен дизайн.
- Наистина ли? - Направо съм пристрастена.
Като отида на гости на приятели,
ми иде да променя интериора им.
Прекрасно е да правиш нещо, което обичаш.
И ти се занимаваш с нещо, нали?
Не.
- С нищо. - Ясно.
Кажи ми, хайде де, имай ми доверие.
Добре.
Отначало не мислех, че е за мен.
А сега само за това мисля.
С какво си се захванала?
Станах полицай.
Леле, полицай.
Но съм отдадена на семейството си.
Да, това се подразбира.
Хилберто, слава богу.
Реших, че е някой, дето ще ме спука от бой.
Отдавна не си бил в полицията и си забравил как се работи?
Вече говорих с тях.
Стига.
Стани, копеле.
Слушай ме, кретен такъв.
Ако отново се опълчиш срещу баща ми,
знаеш какво ще стане.
Не се оплаквай на Ескобедо.
Запази си малкото останало достойнство.
Посмей да се закачаш със семейство Ерера, лично аз ще те пречукам. Ясен ли съм?
Хилберто.
Идвай.
Не си струва.
- Скъпи… - Казала си й, че си ченге?
Разбрахме се да не казваш. Така беше най-добре.
- Защо ти беше? - Споделяхме си по женски.
Едно е да си говорите за дизайн, друго - за полицията.
Не разбираш ли, Мария?
Скъпи, харесаха те.
Но ако ще те успокои, утре ще се обадя да им кажа,
че идеята беше моя и ти нямаш пръст в това.
Именно, идеята беше изцяло твоя.
Така им падам в очите. Изглеждам като глупак.
- Преувеличаваш. - Нима?
Да, и бездруго в един момент щяха да разберат.
Щяха да разберат, но след като получа повишението!
А сега няма да го получа заради теб.
- Може ли по-тихо? - Може! Всъщност имам по-добра идея.
Божието провидение ни води.
Пръст сме и при пръстта се връщаме.
Амин.
НАТАЛИЯ МОРАЛЕС НЕПРЕЖАЛИМА ДЪЩЕРЯ И СЕСТРА
Прости ми!
Следва.
Като другите жертви е.
Що за луд ще иска да копира Разголвача?
Полицията хвана грешния човек.
Капитане, бях при Джесика.
Тя посочи тази кола на снимки.
Знаеш ли как му викам на това? Съвпадение.
Между другото, тази сутрин закъсня.
Започни да си изпълняваш задълженията, иначе лично аз ще те уволня.
WOMEN IN BLUE
Превод на субтитрите Катина Николова