Vi står her i Santiago-parken for at høre, hvordan folk har det.
Hvordan de tager nyheden om, at politiet endelig har fanget Afklæderen.
Jeg er mere rolig, for nu kan vi gudskelov gå ud om aftenen igen.
Takket være vores bønner blev han fanget.
- Jeg synes... - Hvorfor er han først blevet fanget nu?
Som ansat ved politiet må De føle Dem dobbelt så glad,
nu hvor Afklæderen endelig er anholdt.
Nu kan vi borgere føle os mere trygge, når vi går på gaden.
Det er et mediecirkus.
Regeringen vil aflede opmærksomheden fra landets egentlige problemer.
Tillykke på vegne af alle ofrene.
På den måde kan vi fange mange flere galninge.
Det er rart ikke at skulle passe så meget på om aftenen.
Han kom aldrig for retten.
Afklæderen valgte jo at tage sit eget liv.
Det ved jeg, men...
Var han virkelig Afklæderen?
Det var på tide. God nyhed. Endelig har vi fred her i kvarteret.
Mor, jeg sender dig mange kys helt op til Tamaulipas.
Vi må bede for ham.
Jeg har tre døtre. Der må ikke ske dem noget.
Endelig var politiet effektive.
Måske var det ikke ham.
Hvad laver De? Forsøger De at skræmme seerne?
Det er en inspirerende reportage.
- Vi går. - Undskyld.
- Hvad? - Du kunne godt have smilet mere.
- Været mere overbevisende. - I ved, jeg har ret.
Hvorfor står I bare der? Vi skal gå vores runde.
Tag det roligt. Jeg får dig ud.
María!
AFKLÆDEREN FANGET!
Hvorfor gjorde du det, Tito?
Se på dem! Det bliver dyrt for dig! Se, hvad du har gjort, dit svin!
Jeg blev bange.
Hvad sker der?
Ikke noget.
Jeg sov ikke ret godt i nat. Hallo?
Hr. Cabos. Hvilken glædelig overraskelse.
Nej, De forstyrrer ikke. Han sidder her. De får ham lige. Hav en god dag.
Goddag, Cabos. Hvordan går det?
Rigtig fint, tak.
I aften klokken otte. Perfekt.
Tak skal De have. Farvel.
Nå?
- Vi er inviteret til middag. - Middag?
Ja, kun dig og mig, ham og hans kone.
Hjemme hos dem. Tror du...
- Selvfølgelig, skat! Tillykke. - Nej nej.
- Hvor spændende. - Vi fejrer det ikke endnu. Vi ved ikke...
- Efter jeg trak mig fra Acapulco... - Du får den. Det ved jeg.
- Kun måske. - Hvad får du?
Far får en meget velfortjent forfremmelse på sit arbejde.
- Det ved vi ikke. - Han fortjener også et kram.
- Tillykke, far. - Ja, skat.
Jeg er sikker på, du får den.
Og mor, betyder det, at du ikke behøver arbejde mere?
Nej, skat. Jeg bliver ved med at arbejde.
- Alex! - Alex.
Sæt dig bare ned.
- Så det er en aftale? - Ja, skat.
Vi skal være der klokken otte. Vi må ikke komme for sent.
Goddag, mit navn er María de la Torre. Hvordan går det?
Ja, vi kan spise middag sammen.
Ángeles! Der er morgenmad!
- Hvordan går arbejdet? - Jeg får løn på fredag.
Det var ikke mit spørgsmål.
Og dine veninder?
De er vist ikke mine veninder. De er mine kolleger.
Er der nogen mænd?
- Altså inde ved politiet? - Ja, mange. De fleste er mænd.
Er der en, du kan lide? Jeg mener som kæreste.
Så du ikke er alene.
Jeg er ikke alene. Jeg har jo dig.
Ja, men en gammel bedstemor er ikke det samme
som at have en mand ved sin side. Der holder en med selskab.
Jeg skal af sted.
Ángeles?
- Ja? - Vil du gerne have en kæreste?
Ja.
Meget gerne.
Hvornår vågnede du?
Det er et stykke tid siden.
- Har du ryddet op? - Valentina, ingen bryder sig om rod.
Nej, men det er mit rod. Så næste gang spørger du lige.
Når min far falder til ro, får du fred for mig.
Din far virker ikke som typen, der falder til ro.
- Jo, han er. Han gik over stregen. - Han stak dig sgu da en flad.
Fordi jeg løj for ham.
Min familie er meget traditionel, men vi har et tæt forhold.
Vi elsker hinanden.
Hvis vi deler huslejen, og du holder op med at rydde op, må du blive her.
- Er han fuld? - Jeg får tømmermænd af at se på ham.
Ny plan.
Fra nu af skiftes I til at være på stationen og i parkerne.
- Og et par andre steder. - Hvorfor?
- Hvem spurgte? - Mig.
- Chefens ordre. - Fordi vi fandt et lig?
- Fandt I et lig? - Ja.
De fangede jo Afklæderen, så vi kan vel blive i parken?
Utroligt. Først får vi ingen våben,
så finder vi et lig, og nu skal vi ud af parken?
Var det ikke bedre at låse os inde i et skab?
Dig, jo.
Det er da en god nyhed. Det rigtige arbejde er på stationen.
- Ikke, kommissær? - Jeg forklarer lige morgenmøderne.
Jeg giver ordrerne, og I adlyder dem. Ingen sniksnak.
Ingen forslag og allervigtigst: ikke nogen diskussioner.
Hver gruppe har fået et distrikt.
Listen ligger derude.
Det er da ikke så slemt.
- Vi skal blive her. - Hvad skal vi egentlig lave?
- Vi tilbyder vores hjælp. - Den, der kommer først til mølle...
Den samtale har vi jo haft tusind gange.
Ja.
Aha. Ja, jeg hører efter.
Aha. Og hvad har din mor med alt det at gøre?
Og min datter?
Hør her.
Hvis du tror, din mor skal bestemme, hvad jeg gør med min datter...
Vent lidt.
Gider du holde op med at stå der? Det er irriterende.
Selvfølgelig.
Hvad?
Vi skal tilbyde vores hjælp.
- Har De brug for hjælp? - Hvis jeg siger ja, går du så?
Hvis det, jeg skal hjælpe med, kræver, at jeg går et andet sted hen.
Godt.
Jeg ringer senere, skat.
Díaz. Jeg vil tilbyde min hjælp med eventuelle opgaver.
Javel.
Jeg har læst politimanualen flere gange.
Jeg har lært efterforskningstaktik, nærkamp og våben,
og allervigtigst knækker jeg ikke under pres.
Javel ja.
Der er faktisk noget, du kan hjælpe med.
Det rigtige arbejde?
Tag lige en kop med til mig.
Kvinder i politiet er ikke så slemt.
- Tak for det. - Det var så lidt.
Er der andet, vi kan gøre for jer?
For eksempel noget mere politiagtigt?
Skide papirarbejde.
Ja, det er rigtigt. Vi har faktisk noget til jer.
- Giver du frokost? - For tredje gang på en uge? Niks.
- Hvad er det? - Vidneforklaringer.
Fra 1964 og 1965.
De skal sorteres og arkiveres. I alfabetisk orden og efter dato.
- Vi går i gang. - Ikke her! Ikke før de er sorteret.
I hørte hende. De skal sorteres først.
Får vi så et kontor?
Næppe. Jeres kommissær burde have ordnet det med stationslederen.
Hvor skal vi så arbejde?
For min skyld kan I sgu sætte jer ud på toilettet.
Men det skal ordnes i dag.
- Skal vi gå til frokost? - Ja.
Hvad laver du her?
Ikke noget. Jeg ville se, om jeg kunne hjælpe til.
Nej tak, jeg har ikke brug for hjælp.
Undskyld, forstod du mig ikke? Kom her.
- Kriminalassistent. - Ja?
Jeg kan forstå, at I fandt den unge mands fingeraftryk på offeret.
Korrekt.
Fandt I også hans fingeraftryk på de andre lig?
Det er fortroligt. Det vedkommer ikke dig.
Det forstår jeg, men nu er sagen jo blevet lukket,
og Afklæderen er død, så jeg tænkte, jeg kunne lære noget.
Vil du lære noget?
Se på hende.
Se, hvad folk er i stand til.
Så bliv du hellere hjemme.
- Kom. - Hvad er det?
De tror, vi er slaver. I morgen skal vi nok vaske gulv.
De fandt fingeraftryk i mudderet og på liget.
Desuden blev han anholdt i samme park.
Hvor han arbejdede. Ville I efterlade jeres offer der, hvor I arbejdede?
Jeg ville ikke slå nogen ihjel.
Det ved vi, Ángeles. Men ville du ikke være helt sikker?
Hvad fanden laver I her? Jeg har ledt efter jer overalt.
Vi beskytter borgerne, kommissær. Er det ikke tydeligt?
- Det var den opgave, vi fik. - De sagde, der ikke var plads til os.
For fanden da.
Hvis han var ædru, så han næsten godt ud.
Jeg vil altså gerne være sikker på, at Tito Flores virkelig var Afklæderen.
- Mener du det? - Selvfølgelig.
Du må da have lært noget af alle de krimier, du læser.
Lad os skabe lidt rav i den og se, hvad der sker.
Hvad har du tænkt dig?
Ángeles, du har arbejdet i afdelingen for fingeraftryk.
Vil du se, om Margaritos fingeraftryk var på de andre lig?
- Det strider mod reglerne. - Vent lidt.
Jeg synes, vi skal lytte til min bror.
Jeg ved godt, han ikke er nem,
men han er en god politimand. Han anholder ikke folk uden beviser.
Du er nødt til at blive voksen.
Du kan tjekke fingeraftrykkene, uden at nogen ved det.
- Jeg ville vide det. - Ja, du ville.
Men ikke røvhullerne deroppe.
Hvis vi finder noget, går vi direkte til Gerardo. Sådan er reglerne.
Selv uden fingeraftryk kan han godt have dræbt dem.
Ifølge Jessica Machados søster steg hun ind i en bil med hvidt tag den aften.
Og da de anholdt Margarito, nævnte de hans mor.
Vi taler med hende.
Hvad havde hun på? Den tøjte.
Kriminalassistenterne beder om en adresse, de kan sende hans ejendele til...
Jeg taler i telefon.
Og jeg har et problem.
Kom her.
Hvis jeg ikke finder den i dag, bliver jeg fyret.
Det ville være frygteligt,
hvis det skyldtes en ansat, der ringer privat i arbejdstiden.
Det er ikke privat.
Jeg vil skide på, om det så er julemanden. Vognen holder klar. Så hvad gør vi?
- Hvad skal du bruge? - Margarito Flores' adresse.
Hvem er han?
Hvad hedder du?
- Chela. - Chela.
Margarito Flores er Afklæderen.
- Godt. Så hjælper jeg dig. - Tak.
Kommissær.
Jeg ville bare sige, at vi går til frokost.
- Ja, det behøver I ikke sige til mig. - Godt.
De la Torre.
Kald mig María.
"De la Torre" lyder, som om min mand er her.
Okay... María.
Hør her.
Det virker nok, som om de ikke vil have, I er her.
Sådan virker det ikke. Sådan er det.
Ja.
Det er bare... De hænger fast i fortiden.
De så ikke, hvad jeg så på akademiet.
Jeg husker, da jeg kom ind på stationen første gang.
Jeg var 24 år. Jeg var fuld af...
- Undskyld mig. - Hvad nu?
Mine kolleger venter på mig. Vi skal til frokost.
Nå ja, selvfølgelig. Gå I bare.
Tak.
Kom.
- Jeg bliver her. - Hvorfor?
Min familie venter kun på, jeg dummer mig, så de kan fyre mig. De må ikke få ret.
- Hvem skulle opdage det? - Mine brødre.
Hvad med ofrene? Blev vi ikke betjente på grund af dem?
Det er i orden.
Fortsæt med at sortere sager, hvis vi bliver forsinkede.
Ikke i orden.
Hvad?
Den kvinde er røvirriterende.
Hendes mand er garanteret ikke død. Han gemmer sig. Hvordan holdt du hende ud?
Tja, vi havde fundet en god dynamik. Hun stolede på mig.
Hun var tryg ved mig.
Ja, du må være tålmodig. Hun vænner sig til det.
Du kan også tage med til Acapulco.
- Nej. - Vi inviterer hende ud.
- Du kan præsentere mig. Sige god for mig. - Jeg skal ikke til Acapulco.
- Det er ikke nødvendigt. - Det er mere nødvendigt, end du tror.
- Det er det... - Jeg vil blive her hos min familie.
Det har jeg lovet dem. Jeg forsøger at holde mit løfte.
Er det så svært at forstå?
Det er et løfte, som kan koste os virksomheden.
Vi mister projektet. Skid hul i dit løfte, Alejandro.
Sig ikke den slags sludder. Miguel, projektet er dit nu.
Så nu tager du til Acapulco.
Og så klarer du de ting, der skal klares, Miguel.
Værsgo.
Okay.
- Jeg tager mig af det. - Godt.
Tillykke med i aften, dit røvhul. Det er velfortjent.
Tålmodighed.
Præsidentfruen mindede os om, at skønt vi fejrer
anholdelsen af Afklæderen, skal vi også reflektere.
Hun bad folk om at bede for ofrene. Især for det seneste offer, Paola Machado,
som begraves på Panteón Jardín i morgen klokken ti.
Jeg hørte det der.
- Jeg kan ikke koncentrere mig om kortet. - Vi spørger om vej.
- Det er ikke nødvendigt. - Jeg vil ikke fare vild.
Vi farer ikke vild. Men nogle af gadenavnene står ikke på kortet.
Vi er altså faret vild.
- Jeg tror, du skal til venstre. - Du tror?
- Vil du have kortet, så kører jeg? - Du skal ikke køre min bil.
Så drop det pis, og drej til venstre. Her, kom nu.
Det er her.
MORDER
Norma Hidalgo Juarez? Vi er fra politiet.
Vær venlige at gå jeres vej.
Vi vil bare stille Dem nogle spørgsmål.
Så I kan fortælle flere løgne om min søn?
Nej, det er lige netop, fordi vi vil kende sandheden. Frue?
For fanden da.
Fru Norma? Vi tror ikke, Deres søn slog de kvinder ihjel.
Min søn var ingen morder. Han var et godt menneske.
Kan De hjælpe os med at bevise det?
Jeg tænkte nok, du ville kigge forbi.
Har du kopier af fingeraftrykkene fra Afklæderens ofre?
Hvad skal du med dem?
Det er ikke imod reglerne. Men det skal holdes hemmeligt.
Efter få dage ved politiet har du allerede hemmeligheder.
Jeg gemmer kopier af alle fingeraftryk.
Det har du selv lært mig.
Lad mig se.
Hvordan går det med de nye kolleger?
Jeg forsøger stadig at forstå dem.
- De er lidt underlige. - Det er okay. Du lærer at forstå dem.
Du forstod da mig.
Her.
Tak.
Han var ikke født sådan. En hest sparkede ham i hovedet.
Ude på min brors gård.
Lægen sagde, at få centimeter længere til venstre,
så var hele hovedet røget af.
Hvad forandrede sig efter det?
Alt. Alt forandrede sig.
Han kunne ikke bevæge sig. Han kunne knap nok tale.
Han blev smidt ud af skolen. De vidste ikke, hvad de skulle med ham.
Kan De fortælle os om hans tidligere dom?
Tidligere dom, min bare røv. Det er endnu en modbydelig løgn.
Der er en legeplads i nærheden.
Min Tito tilbragte mange timer med at sidde på gyngen.
Der mødte han Inés.
Hun var kun 13 år, men for Tito var hun som en storesøster.
En dag gav Inés ham en blomst.
Tito ville kysse hende.
Han var jo teenager.
Han begik en fejl.
Hendes mor lagde sag an.
Seksuelt overgreb, kaldte hun det.
De smed ham i fængsel.
Det tog mig næsten en måned at få ham ud derfra.
Da han kom hjem...
Der var sket noget derinde.
Han talte aldrig igen.
Hvordan kom Deres søn på arbejde? Havde han bil?
Frøken...
Han kunne ikke engang holde om en blyant.
Jeg tog bussen med ham.
KØRTE IKKE BIL
Jeg hentede ham også.
For det gik op for mig, at han ikke kunne huske busruterne.
Han kunne da slet ikke lære at køre bil.
Undskyld mig.
Ved du, hvor jeg finder den anden sko?
Ikke i dag. Jeg har travlt.
Jeg er en kunde, der vil købe et par sko.
Nægter du at betjene mig?
- Hvilken størrelse? - Hvilken størrelse bruger du?
Jeg bruger 36.
Du har bittesmå fødder. Det kan jeg godt lide.
Tag det roligt.
Undskyld.
Vi laver en aftale.
Jeg køber et par sko til dig, hvilket gør din chef glad.
Du tager dem på, når vi skal ud at spise, hvilket gør mig glad.
Alle vinder.
Hør her, jeg har allerede sagt det mange gange.
Jeg vil ikke med i byen.
- Kan du ikke lide mænd? - Hold op med at være grov.
Det vil du fortryde.
Hvad sagde han?
At jeg åbenbart vil fortryde det.
Gå dog ud med ham. Med sådan en mand behøver du aldrig mere arbejde.
Jeg er ikke interesseret.
Du har ikke ligefrem mange bejlere. Vær nu ikke så kræsen.
Men som du vil. Nu kommer han.
Jeg tager de her.
Størrelse 36.
Politiinspektør Herrera. Længe siden.
- De holder Dem godt. - Jeg bad Dem ikke tage plads.
Mine betjente mangler et sted at arbejde.
Er parken da ikke stor nok?
Politidirektør Escobedo sendte dem herind. Og De er jo stationsleder...
Min opgave er at sikre, at hver eneste kvadratmeter
anvendes til at efterforske og opklare forbrydelser.
Ikke til at forfølge en skide politikers fikse idéer,
fordi han vil blære sig med sine valgløfter.
Politiinspektør, med al respekt.
Jeg er ikke blind. Jeg har selv trænet dem.
Og jeg må sige, at der er nogle rigtige betjente i den gruppe.
Også Deres datter.
Har De børn?
Nej, det har jeg ikke.
Tydeligvis ikke.
For så ville De forstå, at jeg ikke er stolt af, at min eneste datter
spankulerer rundt i gaderne i den her farlige by
iført et skide miniskørt.
- Jeg har ordnet det. - Nej, du har ej.
Hvornår har vi inviteret en gadebetjent med ved bordet?
Har I lige et øjeblik?
- Er I færdige? - Det her er vigtigere.
- Du bestemmer ikke, hvad der er vigtigt. - Lozano, lad dem nu være.
Som I kan se, har vi travlt. Hvad vil I?
Margarito Flores.
- Hvad med ham? - Han er ikke Afklæderen.
Vi kan bevise det.
- I kan bevise det? - Ja.
Idioter. Hvis idé var det?
- Det var Díaz. - Var det dig?
- Du sagde det. - Mig?
- Spil nu ikke dum. - Det er ikke for sjov.
- Er det ikke? - Nej.
- Må vi se beviserne? - Naturligvis.
Margarito Flores fik konstateret uoprettelige skader på lillehjernen,
som styrer finmotorikken.
Det var derfor, han ikke kunne underskrive tilståelsen.
Eller binde seks ofre med et reb.
Nitten sæt kaotiske fingeraftryk på armene.
Men ikke et eneste blev fundet på hals, håndled eller ankler.
Trods det, at ofrene blev bundet og kvalt.
Tværtimod. Disse områder var helt rene.
Ingen, der er så omhyggelig, vil være så rodet.
Ifølge hans mor kunne han ikke køre bil.
Han kunne heller ikke selv tage bussen.
Så forklar lige, hvordan han kom alene hen til gerningsstederne,
dræbte alle de kvinder og kom hjem igen uden at efterlade sig beviser.
Højst sandsynligt befandt han sig i parken, hvor han arbejdede.
På sin runde fandt han liget og troede, hun var i live.
Han ville vække hende og efterlod fingeraftryk på armene.
Da han indså, at hun var død, stak han af og efterlod støvleaftryk i mudderet.
- I har undersøgt sagen grundigt. - Det har vi.
Her kan I lære noget.
De herrer.
Sådan foregår en efterforskning.
Romandía! Kom her.
Hvad er der sket?
Ikke noget. Alt er fint. Jeg ville bare lykønske dig.
Se, tre af dine underordnede
har foretaget en uautoriseret efterforskning stik imod kommandovejen,
og så har de nosser til at komme her og påstå,
at jeg har anholdt en uskyldig.
Vi...
Du skal tie stille. Okay?
Når du står over for en overordnet, skal du tie stille.
Det gælder også dig og dig.
Indtil vi siger til.
Så I besøgte hans mor?
Hvad troede I, damen ville sige?
Udover at beskytte sin søn og bilde jer ind, at han ikke er morderen?
Fingeraftrykkene.
Helt sikkert meget flot arbejde.
Tillykke. Der er bare én ting.
Mordere er ikke perfekte.
De begår fejl. Det er sådan, vi fanger dem. Forstået?
Jeg vil skide på, om det her er Escobedos nye kæphest.
Jeg anmelder dem for ulydighed.
Disse tre betjente er suspenderet med øjeblikkelig varsel.
Jeres tid her er forbi.
De herrer, ikke mere pjat. Tilbage til arbejdet.
I må gerne gå.
Mit kontor. Nu.
Hør her, Herrera...
Du har ret.
De ved stadig ikke, hvordan det fungerer her.
Giv dem en chance til. Jeg sørger for, at de følger reglerne.
Så undgår vi Escobedo.
Javel...
Og hvorfor fanden skulle jeg det?
Fordi ellers siger jeg op.
Der kan man se. Hvor er du heltemodig.
Gør, hvad du vil, Romandía. Det er dit problem, ikke mit.
Den kabaret har forandret dig.
Tak.
- Hvorfor kom I ikke til mig? - Han er jo kriminalassistent.
Ja, men jeg er sgu jeres chef.
I gjorde mig til grin. Tænk at gøre den slags bag min ryg.
Vi ville bare have sagen genåbnet. Det beklager vi meget.
Drop jeres undskyldninger. Lov mig, at I holder jer fra dem.
I må end ikke se på dem.
Det her går ikke kun ud over jer. Er det forstået?
Smut med jer.
Vent.
Om du vil det eller ej, har dine handlinger konsekvenser.
Vil du være deres leder? Så er du nødt til at forstå det.
Herrera.
Politiinspektør. Escobedo her.
- Jeg har meget travlt for øjeblikket. - Jeg skal ikke tage meget af Deres tid.
Kvinderne i blåt, inspektør.
Sig frem.
Jeg kan forstå, at kommissær Romandía og De har haft en snak.
Jeg sagde helt tydeligt til ham...
Jeg ved, hvad De sagde. Men mine betjente skal sættes i arbejde.
- De skal bruge et lokale. - Der er ikke mere plads på stationen.
Med politiets dårlige ry de seneste år ved jeg, vi er underbemandede.
- Vil De høre tallene? - Jeg kender godt tallene.
Er det muligt, at De føler dem truet af nogle piger i blåt?
Er det?
Overhovedet ikke.
Det behøver ikke være en stor, fin sag. Bare noget helt enkelt.
Javel.
Republikkens præsident og jeg er taknemmelige for Deres hjælp.
Kom indenfor.
Værsgo.
Hvad siger I så?
Nå, men så er vi her.
Hvor "her" er vi helt nøjagtig?
- På jeres nye kontor. - Hvad er det for en lugt?
Fugt. Og sikkert en død rotte.
Din far har selv valgt dette lokale.
Godt, nu skal I bare føle jer hjemme.
Hej.
Jeg...
Hvor skal du hen?
- Hvorfor vil du vide det? - Nej nej, det var bare...
Jeg forsøger ikke at...
Ikke noget. Hav en god aften.
Der er ikke mange her på stationen, der drager min bror i tvivl.
Og jeg ved godt, han afviste jer, men jeg synes, det var flot arbejde.
- Meget grundigt. - Ja. Det ved jeg godt.
Nå, men det var bare det, jeg ville sige.
Jeg hedder Ángeles Cruz.
- Hvad hedder du? - Gabriel. Gabriel Herrera.
Nå...
- Farvel, Gabriel. - Farvel.
Må jeg følge dig hjem?
Ja. Hvor holder din bil?
Min...
Nej, jeg har ikke bil. Vi kan gå, hvis du vil.
Okay.
Ja. Det er fint.
Mener du det?
Så går vi.
Så er vi her.
Godt...
Måske...
Jeg tænkte på, at det nok er bedst ikke at sige, at du er politibetjent.
Så der ikke er noget, der kan ødelægge...
Beder du mig lyve?
Nej. Jeg beder dig bare undgå at tale om emnet.
Indtil videre.
Jeg har brug for den forfremmelse. Det har vi begge to.
Kom.
- Og det er vores barnebarn. - Må jeg se?
- Hvor er hun yndig. - Tak.
- Hun har sin bedstemors øjne. - Synes du? Tak.
I har to børn, ikke?
- Jo. - Ja, en dreng og en pige.
Nogle gange har jeg rigeligt at se til.
Tro det eller ej, I vil savne dem, når de flytter hjemmefra.
I burde overveje at få et barn til. Så du får lidt selskab.
Ja, det har vi også talt lidt om.
- Ikke, skat? - Jo.
Så skal I skynde jer, for du bliver jo ikke yngre.
Lad dem nu være, kvindemenneske.
Har nogen lyst til lidt chokolademousse?
- Meget gerne. - Chokolade er min eneste last.
- Også min. - Er det sandt?
Ja, jeg elsker det.
Lucas!
Lucas, jeg skal fortælle dig noget.
- Lucas... - Ja? Leder du efter Lucas?
Ja. Er han her?
Nej, han er ikke kommet endnu. Hvem er du?
Ikke nogen.
Sig til ham, at jeg... at Valentina skal tale med ham.
Vale... Valentina?
Vale!
Hvor hyggeligt at møde dig. Lucas har talt meget om dig.
- Nå, hvad har han sagt? - Ikke noget slemt.
- Lucas og jeg deler alt. Hvis du forstår. - Det gør jeg ikke.
- Kom indenfor. - Nej, jeg skal nå en hel masse.
Lucas kommer lige om lidt. Han burde faktisk være her nu.
- Spis med. - Jeg spiser ikke aftensmad.
- Vale. - Ja, hvad?
Dit arbejde ved politiet...
...det er det modigste i hele verden.
Godt.
- Tak. - Vi ses en anden gang.
- Ja. - Hej hej.
Lagret i 24 år i Skotland.
- Fireogtyve? - Ja.
Jeg får helt dårlig samvittighed over at drikke den.
- Efter alle de år. - Værsgo. Drik bare.
De gode ting varer ikke evigt.
Whisky.
Skønhed.
Livet.
Det er jeg nu ikke helt enig i.
Sig frem.
Jo, arkitekturen for eksempel.
Uden arkitekturen ville vi ikke vide, hvem vi er,
hvem vi var, og hvem vi vil være i det private og det offentlige rum.
For eksempel Colosseum, Golden Gate-broen
og Panis tårn. De er vidnesbyrd om forskellige historiske epoker, ikke sandt?
Om det, der fandtes.
Om den teknologi, vi havde dengang.
Om tankegangen dengang, om skikkene.
Og derfor varer arkitekturen evigt.
Fordi vi som arkitekter har muligheden for
og et ansvar for
at sikre vores eftermæle
i fremtiden.
"Sikre vores eftermæle i fremtiden."
- Den kan jeg godt lide. - Ja.
Ja, og derfor...
...kan jeg ikke se mit arbejde alene som en forretning.
For mig er det kultur. Det er kunst.
- Skål på det. - Skål.
Meget imponerende.
Tapetet og sammensætningen af farver. Det er meget smukt.
Gid jeg havde bare en flig af din gode smag.
- Det var ikke nemt. - Jeg sikker på, det er et naturtalent.
Må jeg betro dig noget?
Jeg tager et kursus i indretning.
Gør du virkelig?
Jeg siger dig. Jeg er helt besat af det.
Hver gang jeg besøger mine veninder, får jeg lyst til flytte rundt på ting.
Det er skønt at lave noget, man elsker.
Du laver også noget, ikke sandt?
Nej da.
- Nej, slet ikke. - Jo.
Sig det bare. Jeg har jo fortalt mit. Stol på mig.
Ja...
Først troede jeg ikke, det var noget for mig.
Men nu tænker jeg ikke på andet.
Hvad er det, du laver?
Jeg er politibetjent.
Hold da op. Politibetjent.
Men du skal vide, at jeg går meget op i min familie.
Selvfølgelig gør du det.
Gilberto, gudskelov.
Jeg troede lige, det var en, der kunne tæve mig.
Har du været så længe væk, at du har glemt, hvordan det fungerer?
Jeg har talt med dem.
Det er nok.
Rejs dig op.
Hør godt efter, narrøv.
Hvis du underminerer min fars autoritet igen...
...ved du, hvad der sker.
Og du vover på at sladre til Escobedo.
Bevar den smule værdighed, du har.
Og hvis du generer Herrera-familien igen, slår jeg dig ihjel. Er du med?
Gilberto.
Kom nu.
Han er ikke det værd.
- Skat... - Sagde du, du var betjent?
Vi aftalte jo, at det var bedst ikke at sige det.
- Hvorfor sagde du det? - Vi havde en fortrolig samtale, skat.
Fortrolig? Ja, men indretningskurser er noget helt andet end politibetjent.
Kan du ikke se det?
Skat, de var begejstrede for dig.
Men jeg kan ringe til dem i morgen og forklare,
at det var min idé, som du ikke har noget med at gøre.
Præcis. Det var din idé, og jeg blev ikke spurgt.
Det gør det bare endnu værre. Jeg fremstår jo som en idiot.
- Jeg synes, du overreagerer. - Overreagerer?
Ja, de havde fundet ud af det på et tidspunkt.
De havde fundet ud af det, når jeg var blevet forfremmet!
Takket være dig er det nu umuligt!
- Kan du dæmpe dig lidt? - Ja, jeg kan! Jeg har en meget bedre idé.
Forsynet leder os gennem livet.
Og med Forsynet bliver vi atter til jord.
- Amen. - Amen.
27. AUGUST 1937 - 14. MARTS 1956
ELSKET DATTER OG SØSTER
Tilgiv mig!
I næste afsnit...
Hun lå ligesom de andre.
Hvilken galning vil efterligne Afklæderen?
Politiet fangede den forkerte.
Jeg viste Jessica alle bilerne, og hun udpegede den her.
Ved du, hvad jeg kalder det? Et skide tilfælde.
Du kom for sent i morges. Pas dit arbejde, for fanden.
Ellers fyrer jeg dig.
Tekster af: Lisa Kristensen Villeneuve