Esame čia, Santjago parke,
norime sužinoti, kaip žmonės jaučiasi.
Kaip jie sutiko žinią, kad policija pagaliau sučiupo Išrengėją.
Jaučiuosi rami, nes, ačiū Dievui, vėl galime vaikščioti iki vėlumos.
Tai mūsų maldos padėjo jį sučiupti.
- Manau… - Noriu sužinoti,
kodėl jis tik dabar buvo sučiuptas?
Kaip policininkė turbūt jaučiatės dar laimingesnė,
kad Išrengėjas pagaliau suimtas.
Visi piliečiai dabar jausis saugiau, vaikščiodami gatvėmis.
Tai – žiniasklaidos cirkas, pone.
Valdžia stengiasi nukreipti mūsų dėmesį
nuo tikrųjų šios šalies problemų.
Visų aukų vardu, sveikinu.
Jei nesustosime, dar daugiau pamišėlių atsidurs už grotų.
Gera vakarais nebejausti baimės.
Jis nebuvo nuteistas.
Išrengėjas nusprendė nusižudyti.
Taip, žinau, bet…
Ar jis tikrai buvo Išrengėjas?
Jau seniai reikėjo. Labai džiaugiuosi. Puikios naujienos.
Pagaliau šiame rajone įsivyraus ramybė.
Mamyte, siunčiu tau bučkių iki pat Tamaulipaso!
Turime už jį pasimelsti.
Turiu tris dukras, ir nenoriu, kad joms nutiktų kas blogo.
Seniai metas policijai pasielgti teisingai.
Kas, jei jis to nepadarė?
Ponia, ką jūs darote? Norite įbauginti žmones?
Tai turėjo būti įkvepianti istorija.
- Eime. - Atsiprašau.
- Kas? - Reikėjo tik daugiau šypsotis.
Ar ne? Dabar tik dar apkaltinai.
Žinai, kad esu teisi.
Taip ir stovėsit kaip įbestos? Eime patruliuoti.
Viskas bus gerai. Ištrauksiu jus iš čia.
Marija!
WOMEN IN BLUE
IŠRENGĖJAS SUČIUPTAS!
Kodėl taip pasielgei, Titai?
Gerai įsižiūrėk, nes tu už tai sumokėsi, šūdžiau!
Pažiūrėk, ką padarei, subine tu!
Išgąsdino.
Kas nutiko?
Nieko, tik galva neveikia.
Naktį prastai miegojau.
Klausau.
Pone Kabosai. Kokia maloni staigmena.
Ne, netrukdote. Taip, jis šalia. Duodu.
Gražios dienos.
Labas rytas, pone Kabosasi. Kaip sekasi?
Aš – gerai. Ačiū.
Šįvakar aštuntą. Puiku.
Ačiū. Viso gero.
Ir?
- Mus pakvietė vakarienės. - Vakarienės?
Taip, tu ir aš, jis, jo žmona, ir viskas.
Jų namuose.
Manai, kad…
- Žinoma, mielasis. - Ne, ne.
- Sveikinu! - Ne, ne, prašau.
- Kaip džiugu! - Ne!
Dar nesidžiaukime.
Dar nežinome. Noriu pasakyti…
Kai nustojau dirbti Akapulke, pamaniau…
Mielasis, liaukis. Tu jį gavai. Neabejoju.
- Dar nežinome. - Ką gavai? Nesuprantu.
Tėtis sulaukė pelnyto paaukštinimo darbe.
Dar nežinome.
Ir, manau, jis nusipelnė ir apkabinimo.
Sveikinam, tėti!
- Taip, mielasis. - Na…
Neabejoju, gausi.
Ei, mama.
Ar tai reiškia, kad galėsi nebedirbti?
Ne, mielasis. Ne, aš dirbsiu.
- Aleksai! - Aleksai!
Sėsk.
- Tai sutarėme? - Taip, mielasis.
Turime ten būti aštuntą.
- Negalime vėluoti. - Taip, žinoma.
Sveiki. Aš – Marija de la Torė. Kaip sekasi?
Taip, netrukus išeisime vakarieniauti.
Ankele, pusryčiai!
- Kaip darbas? - Penktadienį gavau algą.
Ne to klausiu.
Kaip tavo draugės?
Nežinau, ar jos draugės, močiute. Jos mano bendradarbės.
Ar yra vyrų?
- Turiu galvoje, policijoje? - Taip. Daug. Beveik visi – vyrai.
O kuris nors krito į akį? Kaip vaikinas ar panašiai.
Kad neliktum viena.
Aš ne viena. Aš su tavimi.
Taip, bet sena močiutė – ne tas pats,
kaip vyras, einantis šalia tavęs.
Ir palaikantis draugiją.
Turiu eiti.
Ankele?
Taip?
Ar norėtum turėti vaikiną?
Taip.
Labai.
Kada atsikėlei?
Jau senokai.
Viską sutvarkei?
Valentina, niekam nepatinka betvarkė.
Taip, bet tai – mano betvarkė. Tad kitą kartą paklausk, gerai?
Kai tik mano tėtis susitaikys su tuo, dingsiu tau iš akių.
Neatrodo, kad tavo tėtis kada nors susitaikys.
- Taip, susitaikys. Jis pasikarščiavo. - Jis trenkė tiesiai tau į veidą.
Nes aš jam melavau.
Mano šeima gana tradicinė. Bet mes labai artimi.
Mes mylime vienas kitą.
Jei sumokėsi pusę nuomos ir nustosi tvarkyti,
galėsi likti kiek tik nori, gerai?
Jis girtas?
Vien pažiūrėjusi į jį, jaučiu pagirias.
Planas pasikeitė.
Nuo šiol pakaitomis būsite tarp nuovados ir parkų.
Ir dar kelių vietų.
Kodėl?
- Kas paklausė? - Aš.
Viršininko įsakymas.
Ar todėl, kad suradau lavoną?
- Kaip suprasti, suradai lavoną? - Taip, suradome lavoną.
Jei Išrengėjas jau sučiuptas, kodėl negalime likti parke?
Neįtikėtina. Iš pradžių neduoda ginklo,
tada mes surandame lavoną. O dabar nė nebegalėsime dirbti parke?
Tai gal tiesiog užrakinkite mus spintoje?
Tik tave.
Tai gera žinia.
Nuovadoje vyksta tikrasis darbas.
Tiesa, kapitone?
Leiskite man paaiškinti, kaip vyksta rytiniai susirinkimai.
Aš duodu įsakymus, o jūs vykdote.
Jokių kalbų.
Jokių pasiūlymų ir, svarbiausia, jokių prakeiktų diskusijų.
Kiekvienai grupei paskirtas rajonas.
Susirasite sąraše.
Neblogai.
Mus paskyrė štai čia.
Ką tiksliai turėsime daryti?
Turbūt mėginsime padėti.
Nes ankstyvas paukštis dantis rakinėja.
Kalbėjome apie tai jau tūkstantį kartų.
Taip.
Taip, žinoma, kad klausau.
Kuo čia dėta tavo mama?
Ir mano dukra?
Paklausyk.
Jei galvoji, kad leisiu tavo motinai spręsti, ką turiu daryti su savo dukra…
Palauk.
Gal liausiesi slampinėjusi?
Nervina.
Žinoma.
Kas?
Šiandien mūsų darbas – siūlyti pagalbą.
Ar jums reikia pagalbos?
Jei pasakysiu, kad reikia, ar išeisi?
Jei jums reikia, kad eičiau kitur, tuomet taip.
Gerai.
Paskambinsiu vėliau, mieloji.
- Diazai. - Kas gero?
Atėjau pasiūlyti savo pagalbą kaip kolegė būsimiems projektams.
- Žinoma. - Taip.
Keliskart perskaičiau policijos vadovą.
Išmanau apie tyrimų taktikas, kovą vienas prieš vieną,
ginklus ir, svarbiausia, moku dirbti įtemptomis sąlygomis.
Taip.
Tiesą sakant, galėtum man padėti.
Taigi, tikras darbas, ką?
Atneškit ir man vieną, gerai?
Matai? Moterys policijoje praverčia.
- Čia. - Ačiū.
Nėra už ką.
Dar ko nors reikia?
Ko nors, nežinau… susijusio su policija?
Prakeikti popieriai.
Teisingai.
Tiesą sakant, turiu jums darbo.
Tu perki pietus, teisingai?
Jau trečią kartą šią savaitę. Ne, dabar tavo eilė.
- Kas čia? - Pareiškimai.
1964 m. 1965 m.
Juos reikia surūšiuoti, kad būtų galima archyvuoti.
Eilės tvarka – pagal abėcėlę ir datą.
- Imkimės darbo. - Ne čia!
- Ei… - Kol nebus surūšiuoti.
Girdėjot, ką pasakė. Sugrįžkit, kai viską sudėliosite.
Tai duosite mums kabinetą?
Nemanau.
Jūsų kapitonas turėjo tą išsiaiškinti su nuovados viršininku.
Tai kur mums dirbti?
Dirbkite kad ir tualete, man vienodai.
Bet pabaigti turite šiandien.
- Eime pietauti? - Taip, žinoma.
Ką tu čia veiki?
Nieko. Atėjau pažiūrėti, ar nereikia pagalbos.
Ne. Man nereikia pagalbos, labai ačiū. Gali išeiti.
Atsiprašau, neaiškiai pasakiau? Ateik.
- Detektyve. - Taip.
Kaip suprantu, jūs suradote jaunuolio pirštų atspaudus ant aukos kūno.
Taip.
Ar jo pirštų atspaudus radote ir ant kitų kūnų?
Tai – konfidenciali informacija. Ne tavo reikalas.
Suprantu, bet kadangi byla jau baigta,
Išrengėjas – negyvas, pamaniau, kad galiu pasimokyti.
Nori pasimokyti?
Pažvelk į ją.
Pažvelk, ką šiais laikais sugalvoja žmonės.
Tad verčiau nekelk kojos iš namų.
- Eime. - Kas čia?
Matai? Jie mano, kad esame tarnaitės, ne policininkės.
Rytoj lieps plauti mums grindis.
Jie surado atspaudus purve ir ant kūno.
Be to, jis buvo suimtas parke.
Kur dirbo.
Negi jūs paliktumėte auką savo darbo vietoje?
Aš tai nieko nežudyčiau.
Mes tą žinom, Ankele. Bet noriu pasakyti, argi nenorėtumėte įsitikinti?
Ką čia darot, po velnių?
Visur jūsų ieškau.
Giname žmones, kapitone, negi nesimato?
Mums paskyrė tokią užduotį.
Sakė, laisvo kabineto neturi.
Po velnių.
Jei nebūtų girtas, būtų beveik gražus.
Nežinau, kaip jūs, bet aš norėčiau įsitikinti,
ar Titas Floresas buvo Išrengėjas.
Tikrai?
Žinoma.
Turbūt kažko išmokai iš tų detektyvų. Teisingai, Marija?
Siūlyčiau užkabinti širšių lizdą ir pažiūrėti, kas nutiks.
Ką sugalvojai?
Ankele, tu esi dirbusi atspaudų skyriuje.
Galėtum patikrinti, ar Margarito atspaudai
buvo rasti ir ant kitų kūnų?
Tai prieštarauja protokolui.
Palaukit.
Manau, turėtume paklausyti mano brolio.
Žinau, kad su juo nelengva.
Bet jis – geras policininkas, ir nemanau, kad jis suimtų žmogų, neturėdamas įrodymų.
Vieną dieną tau teks užaugti, Gabina.
Patikrink tuos atspaudus. Niekas nesužinos.
Aš žinosiu.
Taip, tu.
Aš kalbu apie tuos šūdžius viršuje.
Jei ką nors išsiaiškinsime, nueisime tiesiai pas Gerardą.
Toks protokolas.
Tai, jog nėra pirštų atspaudų nereiškia, kad jis jų nenužudė.
Džesika Mačado sako, kad tą vakarą, kai buvo nužudyta,
jos sesuo įsėdo į automobilį su baltu stogu.
Ir tą dieną, kai buvo suimtas Margaritas, jie užsiminė apie jo mamą.
Galėtume su ja pasikalbėti.
Kaip ji buvo apsirengusi? Žinoma, ji juk tikra kekšė.
Detektyvui Sančesui ar Ramiresui reikia šeimos nario adreso
daiktams nusiųsti…
Aš kalbu telefonu.
O aš patekau į bėdą.
Ateik arčiau.
Jei nepristatysiu tų daiktų šiandien, mane atleis.
Ir žinai, kas būtų baisu?
Pasakyti jiems, jog tai nutiko todėl, kad darbuotoja
skambinėjo asmeniniais reikalais darbo metu.
Tai – ne asmeniniai reikalai.
Man nusispjaut, net jei skambini Kalėdų Seneliui.
Policininkų būrys automobilyje nežino, kur važiuoti.
Taigi, ką darysime?
Ko tau reikia?
Margarito Floreso adreso.
Kas jis toks?
Koks tavo vardas?
- Čela. - Čela.
Margaritas Floresas yra Išrengėjas.
Puiku. Padėsiu tau.
Ačiū.
Kapitone.
Tik norėjau pasakyti, jog išeiname pietauti.
Taip, nebūtina man pranešti.
- Eikite. - Gerai.
De la Tore.
Mariana, prašau.
Kaskart, kai išgirstu „de la Tore“, atrodo, kad mano vyras šalia.
Tuomet,
Marija.
Paklausyk.
Žinau, jog atrodo, kad jūsų čia nepageidauja.
Neatrodo. Taip ir yra.
Taip.
Bėda ta… Jie įstrigę praeityje.
Jie nematė to, ką aš mačiau akademijoje.
Pamenu, kai pirmą kartą atvykau į nuovadą.
Buvau 24-erių. Buvau pilnas…
- Pone. - Kas yra?
Mano kolegės manęs laukia, mes einame pietauti.
Taip, žinoma. Eikite. Gali eiti.
Ačiū.
Eime.
- Aš neisiu. - Kodėl?
Nes mano šeima tik ir laukia, kad susimaučiau
ir įrodyčiau, kad neturėčiau čia būti. Nenoriu, kad jie būtų teisūs.
- Kas tuomet išsiaiškins? - Mano broliai.
O kaip aukos?
Argi ne dėl jų tapome policininkėmis?
Viskas gerai.
Dirbk su bylomis. Jei kartais pavėluotume. Gerai?
Negerai.
Kas?
Ta moteris – tikra rakštis subinėj.
Garantuoju, jos vyras nemirė. Jis slapstosi.
Kaip gali ją pakęsti?
Mes jau susistygavome. Ji manimi pasitikėjo.
Gerai su manimi jautėsi.
Taip, turi būti kantrus.
Ji pripras.
Arba gali važiuoti šį savaitgalį su manimi į Akapulką…
- Ne. - Nusivesime ją vakarienės.
Tinkamai mane pristatysi. Pasakysi jai, kad nesu kvailys…
- Nevažiuosiu į Akapulką. - …kad žinau, ką darau.
- Alejandrai, prašau. - Nebūtina.
- Labiau būtina nei galvoji. - Nebūtina.
- Būtina… - Jau sakiau,
kad noriu būti su savo šeima.
Aš pažadėjau. Pažadėjau. Ir noriu ištesėti.
Ko konkrečiai nesupranti?
Tas pažadas gali kainuoti mums firmą.
Mes prarasime projektą. Velniop tą tavo pažadą.
Nekalbėk niekų.
Migeli. Projektas dabar yra tavo.
Taigi, tu vyksi į Akapulką.
Prisiimsi atsakomybę ir sutvarkysi tai,
ką turi sutvarkyti, Migeli.
Prašau.
Ką gi.
- Aš tuo pasirūpinsiu. - Gerai.
Išgerkime už šį vakarą.
Tu nusipelnei.
Kantrybės.
Pirmoji dama priminė,
kad nors miestas džiaugiasi,
jog buvo suimtas Išrengėjas, negalima to pamiršti.
Ji paragino žmones melstis už aukas.
Ir ypač už paskutiniąją auką Paolą Mačado,
kuri bus laidojama „Panteón Jardín“ kapinėse rytoj 10 val. ryto.
Aš klausiausi.
Atleisk, bet turiu susikaupti į žemėlapį.
Gal paklauskime kelio?
Nebūtina.
Nenorėčiau čia pasiklysti.
Mes nepasiklydome.
Tik šitie gatvių pavadinimai nepažymėti žemėlapyje.
Taigi, pasiklydome.
Manau, vertėtų pasukti kairėn.
Manai?
Gal tu imk žemėlapį, o aš pavairuosiu?
Ne. Mano automobilio tu nevairuosi.
Tuomet nustok kabinėtis ir suk kairėn. Pirmyn. Greičiau, greičiau, greičiau.
Atvažiavom.
ŽUDIKAS
Ponia Norma Hildago Chuares. Mes – iš policijos.
Eikit iš čia.
Tenorime užduoti kelis klausimus. Prašau.
Kad toliau meluotumėte apie mano sūnų?
Ne, tiesiog norime žinoti tiesą. Ponia!
Po velnių!
Ponia Norma. Mes netikime, kad jūsų sūnus nužudė tas moteris.
Mano sūnus – ne žudikas, panele. Jis buvo geras žmogus.
Galbūt galėtumėte padėti mums tą įrodyti.
Tikėjausi, kad ateisi.
Ar turi kopijas pirštų atspaudų, rastų ant Išrengėjo aukų?
Kam tau jų reikia?
Prašymas nepažeidžia protokolo. Bet kol kas tegul lieka paslaptyje.
Esi policininke dar tik kelias dienas, o jau pilna paslapčių.
Turiu visų pirštų atspaudų kopijas.
Pati išmokei, ar manai, kad pamiršau?
Pažiūrėkim.
Ir kaip sekasi su naujomis kolegėmis?
Vis dar stengiuosi jas suprasti.
Jos truputį keistos.
Viskas gerai. Anksčiau ar vėliau jas suprasi.
Mane supratai.
Štai.
Ačiū.
Jis negimė toks. Jam į galvą įspyrė arklys.
Mano brolio rančoje.
Pasak gydytojo, porą centimetrų į kairę,
ir jis būtų likęs išvis be galvos.
Kas po to pasikeitė?
Viskas. Viskas pasikeitė.
Jis nebegalėjo judėti. Beveik nekalbėjo.
Jį išmetė iš mokyklos.
Sakė, jog nežino, ką su juo daryti.
Galite papasakoti apie jo kriminalinę praeitį?
Kriminalinė patirtis, kurgi ne. Tai – dar vienas bjaurus melas.
Netoliese yra parkas.
Mano Titas ištisas valandas sėdėdavo ant sūpynių.
Ten susipažino su Inesa.
Jai buvo 13-a, bet Titui ji buvo kaip vyresnioji sesuo.
Vieną dieną Inesa įteikė jam gėlę.
Mano Titas norėjo ją pabučiuoti.
Jis buvo paauglys.
Jis padarė klaidą.
Jos motina pateikė kaltinimus.
Sakė, kad tai – seksualinė prievarta.
Jį pasodino į kalėjimą.
Užtrukau gal mėnesį, kol jį iš ten ištraukiau.
Kai jis sugrįžo…
Ten kažkas nutiko, suprantat?
Jis daugiau nebekalbėjo.
Kaip jūsų sūnus nuvažiuodavo į darbą?
Panele.
Jis nė pieštuko nenulaikė rankoje.
Palydėdavau jį į darbą autobusu.
NEGALĖJO VAIRUOTI
Ir parsiveždavau.
Nes mačiau, kad jis negali įsiminti autobuso maršruto.
Ką jau kalbėti apie vairavimą.
Atsiprašau.
Gal žinote, kur kitas batas?
Ne šiandien, prašyčiau. Turiu daug darbo.
Esu pirkėjas, noriu nupirkti batų porą.
Neaptarnausite?
Koks dydis?
O jūsų koks?
37-as.
Kokia maža kojytė. Man patinka.
Ei, ei.
Atsiprašau.
Susitarkime.
Nupirksiu jums batų porą, ir jūsų viršininkas bus labai laimingas.
Apsiausite juos, kai eisime vakarieniauti, tad aš būsiu labai laimingas.
Laimės visi.
Klausyk. Nežinau, kiek kartų sakiau.
Neisiu su tavimi į pasimatymą.
- Tau nepatinka vyrai? - Nebūk grubus.
Tu pasigailėsi.
Ką jis pasakė?
Kad pasigailėsiu.
Turėtum nueiti su juo.
Su tokiu vyru galėsi niekad nebedirbti.
Manęs tai nedomina. Ką manai?
Kandidatų sąrašas ne toks jau ilgas.
Tavo vietoje nebūčiau tokia išranki.
Bet tai – tavo gyvenimas. Jis ateina.
Paimsiu šituos.
37-o dydžio.
Viršininke Herera. Senokai nesimatėme.
- Neatrodot nė virš 40-ies. - Kas leido sėstis?
Mano pareigūnėms reikia patalpų darbui.
Ar parko neužtenka?
Tačiau viršininkas Eskobedas jas paskyrė čia. Esate šios nuovados viršininkas, tad…
Šioje nuovadoje turiu užtikrinti, kad kiekvienas jos centimetras
būtų skirtas tyrimams ir nusikaltimų išaiškinimui.
O ne pildyti norus politiko,
kuris nori pasirodyti prieš rinkimus.
Viršininke, su visa pagarba.
Nesu aklas.
Pats asmeniškai jas paruošiau.
Ir, patikėkit, toje grupėje yra tikrų policininkių.
Įskaitant jūsų dukrą.
Turite vaikų?
Ne, neturiu.
Žinoma, kad neturite.
Jei turėtumėte, suprastumėte, kodėl nesididžiuoju, kad mano vienintelė dukra
nerūpestingai vaikšto suknistomis šio pavojingo miesto gatvėmis
su suknistu mini sijonu.
Tiesą sakant, viską sulaužiau.
Negali būti.
Nuo kada kviečiame uniformuotus policininkus prie detektyvų stalelio?
Detektyve, ar turite minutėlę?
Baigei?
Čia svarbiau, pone.
Neaiškink man, kas svarbiau.
- Aš nuspręsiu, kas svarbiau. - Lozanai, palik jas ramybėje.
Kaip matot, mes užsiėmę, damos. Ko norit?
Margaritas Floresas.
- Ir kas? - Jis nėra Išrengėjas.
Ir mes turime įrodymų.
- Turite įrodymų? - Taip.
Kvailiai jūs. Kuris čia sugalvojot?
- Diazas. - Tu, tiesa?
Tu pasakei.
Aš?
Neapsimesk kvaileliu.
Tai – ne pokštas.
- Ne pokštas? - Ne.
Apžiūrėkime įrodymus.
Žinoma, pone.
Margaritui Floresui buvo diagnozuota negrįžtama smegenėlių trauma,
kurios atsakingos už smulkiąją motoriką.
Todėl jis negalėjo paimti rašiklio, kad pasirašytų prisipažinimą.
O tuo labiau surišti šešias aukas virvėmis.
Devyniolika skirtingų pirštų atspaudų ant rankų.
Tačiau jų nebuvo rasta ant kaklo, riešų ar kulkšnių.
Nors jos buvo surištos ir pasmaugtos.
Priešingai. Tos vietos – visiškai tuščios.
Žmogus, kuris yra toks atsargus, tikrai nebūtų toks neorganizuotas.
Jo motina mums pasakė, kad jis negalėjo vairuoti.
Netgi įlipti į autobusą be pagalbos.
Paaiškinkite man, kaip jis galėjo vienas keliauti iš vienos vietos į kitą,
nužudyti visas tas moteris ir dingti,
nepalikdamas jokių įrodymų, pone.
Labiausiai tikėtina, kad jis buvo parke, kuriame dirbo.
Tikrindamas parką, surado lavoną ir pagalvojo, kad ji – gyva.
Mėgino ją pažadinti, tad ant riešų liko jo pirštų atspaudai.
Tuomet suprato, kad ji negyva
ir pabėgo, palikdamas savo batų pėdsakus purve.
Tai atlikote savo tyrimą?
Taip, pone.
Mokykitės, šūdžiai.
Ponai.
Štai kaip reikia atlikti tyrimą.
Romandija! Ateik čia!
Kas yra?
Nieko. Viskas gerai. Tiesą sakant, norėjau tave pasveikinti.
Trys tavo pavaldinės
atliko nesankcionuotą tyrimą,
sulaužė visas įmanomas procedūras
ir dar drįso
ateiti ir rėžti man į akis,
kad suėmiau nekaltą žmogų. Teisingai?
Mes…
Patylėk. Gerai?
Kai kalba viršininkas, patylėk.
Tas pats galioja tau ir tau.
Nebent pasakysiu kitaip.
Nuėjote pas jo motiną, taip?
Kaip manot, ką dar galėjo pasakyti ta moteriškė?
Žinoma, ji gynė sūnų ir privertė jus patikėti,
kad jis nėra žudikas.
O atspaudai.
Beje, šauniai pasidarbavote.
Sveikinu. Tik vienas dalykas.
Žudikai nėra tobuli.
Jie klysta. Taip juos ir pričiumpame.
Supratot?
Man nusispjauti, jei Eskobedas užsimanė pažaisti.
Pateiksiu kaltinimus dėl nepaklusnumo.
Ir šios trys mėlynskvernės yra nušalinamos, dabar pat.
Jūsų karjera policijoje baigta.
Ponai, užteks kvailioti, grįžkime prie darbo.
Galite eiti.
Į mano kabinetą. Mikliai.
Klausyk, Herera…
Tu teisus.
Jos dar neperprato, kaip viskas čia vyksta.
Suteik joms dar vieną galimybę.
Aš asmeniškai užtikrinsiu, kad jos laikytųsi taisyklių.
Taip išvengsime Eskobedo.
Taip.
Ir kodėl turėčiau tą daryti, po velnių?
Nes jei to nepadarysi, aš išeisiu.
Tik pažiūrėk.
Koks tu didvyris.
Daryk, ką nori, Romandija. Čia – tavo laidotuvės, ne mano.
Naktinis baras tave tikrai pakeitė, ką?
Ačiū.
Kodėl neatėjote pas mane?
Nes detektyvas yra jis, pone.
Taip, bet aš esu jūsų viršininkas, po velnių!
Per jus atrodžiau kaip kvailys.
Viską padarėte man už nugaros.
Tenorėjome, kad bylą vėl atnaujintų, pone. Labai atsiprašome.
Nenoriu girdėti jūsų atsiprašymų.
Noriu, kad pasakytumėte, jog nesiartinsite prie jo.
Kad nė nežvilgtelėsite į jų pusę!
Nes kentėsit ne tik jūs. Aišku?
O dabar eikit lauk.
Tu palauk.
Patinka tau ar ne, bet tavo veiksmai turės pasekmių.
Nori būti jų lydere?
Pirmiausia suprask šitai.
Herera.
Viršininke. Čia Eskobedas.
Pone, aš dabar labai užsiėmęs.
Ilgai neužtruksiu.
Aš dėl moterų mėlynais drabužiais, viršininke.
Klausau.
Suprantu, kad jūs kalbėjotės su kapitonu Romandija.
Ir aš jam labai aiškiai pasakiau…
Žinau, ką pasakėte.
Bet, viršininke, mano pareigūnės turi dirbti.
Joms reikia patalpų. Paprasta.
Šiuo metu nuovadoje patalpų neturime.
Tačiau žinant, kokią reputaciją pastaraisiais metais įgijo policija,
darbuotojų mums trūksta. Turiu skaičius.
- Galiu atsiųsti ir jums, jei norite. - Skaičius aš žinau, pone.
Ar gali būti, kad jūs bijote tų kelių merginų, apsirengusių mėlynai?
Ar taip, viršininke?
Visai ne, pone.
Nereikia nieko įmantraus. Tik paprasto kabineto. Viskas.
Gerai, pone.
Mes su prezidentu būsime dėkingi už jūsų paramą.
Prašom.
Užeikite.
Ką manote?
Štai.
Kas „štai“?
Jūsų naujoji darbo vieta.
Koks čia kvapas?
Drėgmės. Ir nudvėsusios žiurkės.
Tavo tėvas pats išrinko šias patalpas.
Ką gi. Jauskitės kaip namuose.
Labas.
Aš…
Kur einate?
O kodėl klausiate?
Ne, tik…
Prašau, aš nenoriu…
Nesvarbu. Gero vakaro.
Žinot.
Nedaug žmonių abejoja mano broliu šioje nuovadoje.
Ir žinau, kad jis neklausys,
bet manau, kad jūs šauniai padirbėjot.
Labai kruopštus tyrimas.
Taip. Žinau.
Šiaip ar taip. Tiesiog norėjau tą pasakyti.
Mano vardas – Ankelė Kruz.
O jūsų?
Gabrielius. Gabrielius Herera.
Na…
- Gero vakaro, Gabrieliau. - Gero vakaro.
Gal galiu padėti jums grįžti namo?
Gerai. Kur jūsų automobilis?
Mano…
Ne, aš neturiu automobilio.
Palydėčiau pėsčiomis.
Gerai.
Taip.
Gerai.
Tikrai?
Eime.
Gerai, atvažiavome.
Na,
galbūt…
Pamaniau, bus geriau, jei nesakysi, kad esi policininkė.
Kad nebūtų…
Prašai manęs meluoti?
Ne. Tik prašau vengti tos temos.
Kol kas.
Man reikia to paaukštinimo.
Mums abiem reikia.
Ką gi.
- Pažiūrėkit. Mūsų anūkė. - Parodykit.
- Kokia miela. - Ačiū.
- Akys kaip močiutės. - Tikrai?
- Taip. - Ačiū.
Jūs turite du vaikus, tiesa?
- Taip. - Taip, berniuką ir mergaitę.
Kartais jų būna per daug.
Patikėkit, labai jų ilgėsitės, kai išeis iš namų.
Pagalvokit apie trečią.
Kad jums nebūtų liūdna.
Taip, mes apie tai kalbėjome. Galvojame apie tai.
- Tiesa, mieloji? - Taip.
Ilgai nelaukite, nes laikrodis tiksi.
Nespausk jų, mieloji.
Ar norėtumėte šokoladinių putėsių?
Žinoma.
Prisipažinsiu, šokoladas – mano vienintelė nuodėmė.
- Ir mano. - Tikrai?
Taip, dievinu šokoladą.
Lukai!
Lukai, noriu tau kai ką pasakyti. Tau patiks.
- Lukai… - Taip?
Ieškote Luko?
Taip. Jis yra?
Dar negrįžo. Kas jūs?
Niekas.
Ar galėtumėte jam perduoti, kad aš jo ieškojau…
Kad Valentina jo ieškojo?
Vale… Valentina?
Val!
Kaip malonu su tavimi susipažinti.
Lukas tiek daug apie tave pasakojo.
Tikrai? Ir ką sakė?
Nieko rimto.
Mudu su Luku neturime paslapčių, jei supranti, ką noriu pasakyti.
Nesuprantu.
- Užeik. - Ne, turiu reikalų.
Ką tik prisiminiau.
Lukas jau turėtų grįžti. Tiesą sakant, jau turėjo grįžti.
Pasilik vakarienės.
Aš nevalgau vakarienės.
Val.
Taip?
Tapusi policininke,
padarei drąsiausią dalyką pasaulyje.
Gerai.
- Ačiū. - Pasimatysim, gerai?
- Taip. - Viso.
Brandintas Škotijoje 24-erius metus.
- 24? - 24.
Jaučiuosi kaltas, kad jį geriu.
- Ilgas laiko tarpas, tiesa? - Nesijaudink. Gerk, gerk.
Geri dalykai amžinai nesitęsia.
Viskis.
Grožis.
Gyvenimas.
Nežinau, ar galiu su tuo sutikti.
Klausau.
Pavyzdžiui, architektūra.
Be architektūros nežinotume, kas esame,
kas buvome ir kuo norime būti,
tiek asmeninėje, tiek viešojoje erdvėje.
Turime Koliziejų, Aukso vartų tiltą.
Panio bokštą. Tai – istorinių įvykių liudininkai, tiesa?
To, ką turėjome.
Technologijas, kurias tuo metu turėjome.
Ką tuo metu mąstėme, mūsų papročius.
Todėl architektūra yra amžina.
Mes, architektai, turime galimybę,
atsakomybę
palikti pėdsaką
amžiams.
„Palikti pėdsaką amžiams.“
- Gražu. - Taip.
Ir todėl
man šis darbas
nėra tik verslas.
Man tai yra kultūra.
Tai – menas.
Išgerkime už tai.
Į sveikatą.
Labai įspūdinga.
Tapetai, spalvų kombinacija. Gražu.
Norėčiau nors kruopelės jūsų skonio.
Nebuvo lengva.
Neabejoju, kad turite įgimtą talentą.
Galiu prisipažinti?
Lankau interjero dizaino pamokas.
Tikrai?
Sakau jums. Aš apsėsta.
Kaskart nuėjusi pas draugus į namus,
jaučiu norą viską pakeisti.
Nieko sau. Nuostabu, kai gali daryti tai, ką mėgsti.
Jūs irgi kažką veikiate, tiesa?
Ne.
- Ne, visai ne. - Taip.
Nagi, pasakykite. Aš jums pasakiau. Galite manimi pasitikėti.
Na.
Iš pradžių nemaniau, kad man tai tinka…
…bet dabar negaliu nustoti apie tai galvoti.
Pasakykit. Ką veikiate?
Aš – policininkė.
Tai bent. Policininkė.
Bet noriu pabrėžti, kad esu labai atsidavusi savo šeimai.
Žinoma, kaip kitaip?
Gilbertai. Ačiū Dievui.
Galvojau, kad yra galinčių mane įveikti.
Tiek ilgai nebuvai, kad pamiršai, kaip tai daroma?
Aš jau pasikalbėjau su jais.
Užteks.
Kelkis, šūdžiau.
Paklausyk manęs, šunsnuki.
Jei dar kartą pamėginsi suteršti mano tėvo reputaciją…
žinai, kas nutiks.
Dabar gali pasiskųsti Eskobedui.
Išsaugok nors kruopelę savigarbos.
Ir jei dar kartą pamėginsi pakenkti Hererams,
pats tave nudėsiu, šūdžiau. Supratai?
Gilbertai.
Eime.
Jis to nevertas.
- Mieloji… - Pasakei jai, kad esi policininkė?
Susitarėme, kad nesakysime.
Taip būtų buvę geriau.
Kodėl pasakei?
Nes pasidalinome paslaptimis, mielasis.
Paslaptimis? Taip, bet interjero dizaino pamokos – kas kita,
nei būti policininke.
Nejaugi nesupranti, Marija?
Mielasis, tu juos sužavėjai.
Bet jei geriau pasijustum, paskambinsiu jiems rytoj ir paaiškinsiu,
kad čia aš taip sugalvojau, ir tu čia niekuo dėtas.
Būtent. Tu sugalvojai būti policininke, ir aš čia niekuo dėtas.
Taip atrodysiu dar blogiau.
Atrodysiu kaip kvailys.
- Manau, perdedi. - Perdedu?
Taip, perdedi! Jie vis tiek būtų sužinoję.
- Būtų sužinoję… - Taip.
…jau po paaukštinimo!
O dabar per tave to nebus!
- Gal galėtum tyliau? - Žinoma, galėčiau!
Tiesą sakant, turiu geresnę mintį.
Dievo apvaizda veda mus per gyvenimą.
Ir dieviškuoju paliepimu, mes visi vėl pavirstame dulkėmis.
Amen.
- Amen. - Amen.
NATALIJA KAMAČO MORALES 1937 RUGPJŪČIO 27 D. – 1956 KOVO 14 D.
MYLIMA DUKRA IR SESUO
Atleisk man!
Kitoje serijoje…
Suradau ją kaip visas kitas.
Koks beprotis norėtų mėgdžioti Išrengėją?
Policija suėmė ne tą žmogų.
Kapitone, nuėjau pasimatyti su Džesika.
Parodžiau jai visus automobilius, ir ji parodė šitą.
Žinai, kaip aš tai vadinu?
Suknistu sutapimu.
Šįryt pavėlavai.
Dirbk savo prakeiktą darbą, Marija.
Antraip man teks tave atleisti.
WOMEN IN BLUE
Išvertė Akvilė Katilienė