Mēs atrodamies šeit, Santjago parkā,
lai noskaidrotu cilvēku sajūtas.
Kā viņi uzņēmuši ziņas par to, ka policija beidzot notvērusi Izģērbēju.
Es jūtos mierīga, jo vakaros atkal varam iziet no mājas, paldies dievam.
Viņu noķēra, pateicoties mūsu lūgšanām.
- Es domāju… - Es gribu zināt,
kāpēc viņu nenoķēra agrāk.
Jūs kā policiste noteikti esat divtik priecīga,
ka Izģērbējs beidzot tika arestēts.
Tagad visi pilsoņi ielās jutīsies drošāk.
Tas ir mediju cirks, kungs.
Valdība cenšas novērst mūsu uzmanību no šai valstij svarīgām lietām.
Visu upuru vārdā - apsveicu.
Ja tā turpināsim, daudzus trakos ietupināsim aiz restēm.
Tā ir laba sajūta, ka vakaros vairs nav jābaidās.
Viņam nebija tiesas.
Izģērbējs izvēlējās pats atņemt sev dzīvību.
Jā, zinu, bet…
Vai viņš tiešām bija Izģērbējs?
Beidzot. Esmu ļoti apmierināts. Lieliskas ziņas. Beidzot rajonā būs miers.
Mammīt, daudz buču līdz pašai Tamaulipasai!
Mums par viņu ir jālūdz.
Man ir trīs meitas, un es nebūtu gribējis, lai viņām kas notiek.
Beidzot policija izdarīja ko labu.
Ja nu viņš nebija vainīgs?
Kundze, ko jūs darāt? Jūs gribat skatītājus nobiedēt?
Šī bija domāta pacilājoša reportāža.
- Iesim! - Atvainojiet.
- Kas ir? - Varēji vairāk smaidīt.
Vai ne? Pārliecinošāk.
Jūs zināt, ka man ir taisnība.
Ko jūs stāvat? Ejam patrulēt.
Viss būs labi. Es tevi dabūšu laukā.
Marij!
WOMEN IN BLUE
IZĢĒRBĒJS NOTVERTS!
Kāpēc tu tā ar viņām darīji, Tito?
Paskaties labi, jo tu par to samaksāsi, mērgli!
Paskaties, ko esi izdarījis!
Es nobijos.
Kas noticis?
Nekas. Esmu ar galvu mākoņos. Es īsti labi negulēju.
Hallo?
Kavosa kungs! Cik patīkams pārsteigums.
Nē, jūs neiztraucējāt. Jā, viņš te ir. Tūlīt iedošu.
Visu labu.
Labrīt, Kavosa kungs. Kā jums klājas?
Man labi. Paldies.
Šovakar astoņos - perfekti.
Liels paldies. Uz redzīti.
Un?
- Esam ielūgti vakariņās. - Vakariņās?
Jā, tu un es, viņš, viņa sieva un neviens cits. Viņa mājā.
Vai domā, ka tu…
- Protams, dārgais! - Nē, nē, nē.
- Apsveicu! - Nē, nē, nē, lūdzu.
- Cik aizraujoši! - Nē! Vēl nesvinēsim.
Mēs nezinām. Saproti…
Kad atteicos no Akapulko, man likās…
Mīļais, beidz. Tu to dabūsi. Noteikti.
- Mēs nezinām. - Ko dabūsi? Es nesaprotu.
Tētis darbā dabūs sen pelnīto paaugstinājumu.
Mēs vēl nezinām.
- Un viņš ir pelnījis arī apskāvienu. - Apsveicu, tēt!
- Jā, dārgais. - Nu…
Tu noteikti to dabūsi.
Ei, mamm.
Tas nozīmē, ka tu vairs nestrādāsi?
Nē, mīļais. Nē, es turpināšu strādāt.
- Aleks! - Aleks!
Apsēdies.
- Tātad viss izlemts? - Jā, mīļais.
Mums tur jābūt astoņos.
- Nedrīkstam kavēt. - Jā, protams.
Nu sveiki. Es esmu Marija de la Torre. Kā klājas?
Jā. Mēs kaut kad drīz varam aiziet vakariņās.
Anhelesa, brokastīs!
- Kā iet darbā? - Alga būs piektdien.
Ne jau to es prasu.
Kā iet tavām draudzenēm?
Diez vai viņas ir manas draudzenes, vecmamm. Kolēģes.
Vai puiši tur ir?
- Nu, policijā. - Jā. Daudz. Pārsvarā visi ir vīrieši.
Vai tev tur kāds patīk? Kā puisis vai tamlīdzīgi.
Lai tu neesi viena.
Es neesmu viena. Es esmu ar tevi.
Jā, bet vecmamma nav tas pats, kas vīrietis pie sāniem.
Viņa sabiedrība.
Man jāiet.
Anhelesa?
Jā?
Vai tu gribētu, lai tev ir draugs?
Jā.
Ļoti.
Cikos tu pamodies?
Pirms laba laiciņa.
Tu te uzkopi?
Valentina, nekārtība nevienam nepatīk.
Jā, bet tā ir mana nekārtība. Tāpēc nākamreiz prasi, labi?
Kad tētim pāries, es tevi vairs netraucēšu.
Nešķiet, ka tavs tētis ir no tiem, kam pāriet.
- Ir gan. Viņš aizgāja drusku par tālu. - Viņš tev iesita pa seju!
Tāpēc, ka viņam meloju.
Mana ģimene varbūt ir tradicionāla, bet mēs esam ļoti tuvi.
Mēs mīlam cits citu.
Ja maksāsi pusi īres un beigsi uzkopt, vari palikt, cik ilgi vien vēlies, labi?
Viņš ir piedzēries?
Man no skata vien uznāca paģiras.
Plāni mainās.
Turpmāk jūs strādāsiet pārmaiņus iecirknī un parkos.
Nu, un vēl pāris citās vietās.
Kāpēc?
- Kas vaicāja? - Es.
Priekšnieka pavēle.
Vai tāpēc, ka atradām līķi?
- Kā - jūs atradāt līķi? - Jā.
Ja Izģērbējs ir jau noķerts, kāpēc nevaram palikt parkā?
Neiedomājami! Vispirms mums nedod ieročus,
tad mēs atrodam līķi. Tagad parkā pat nevaram atrasties?
Varbūt jūs gribētu mūs vienkārši ieslēgt skapī?
Tikai tevi.
Tie ir labi jaunumi.
Tieši iecirknī notiek īstais darbs. Vai ne tā, kapteini?
Es paskaidrošu, kā šīm sapulcēm būtu jānotiek.
Es jums dodu pavēles, un jūs tās izpildāt!
Bez pļāpāšanas.
Bez ierosinājumiem un, pats galvenais, bez sasodītām debatēm.
Katrai grupai iedalīts savs rajons.
Saraksts ir ārā.
Nav tik slikti.
Mēs esam norīkotas šeit.
Ko īsti mēs te darīsim?
Domāju, piedāvāsim palīdzību.
Kurš putniņš agri ceļas…
Mēs jau tūkstoš reižu par to esam runājuši.
Jā.
Jā, protams, ka es klausos.
Un kāds tavai mātei ar to visu sakars?
Un ar manu meitu.
Paklausies!
Ja domā, ka es ļaušu tavai mātei lemt, ko man darīt ar manu meitu…
Pagaidi.
Tu vari te nedrasēt?
Krīt uz nerviem.
Protams.
Kas ir?
Šodien mūsu darbs ir piedāvāt palīdzību.
Palīdzību vajag?
Ja teikšu jā, vai tu aiziesi?
Ja jums vajag, lai esmu kaut kur citur, tad jā.
Labi.
Es tev pārzvanīšu, dārgā.
- Dias. - Kas ir?
Es kā kolēģe piedāvāju savu palīdzību visos nākamajos darbos.
- Skaidrs. - Jā.
Esmu vairākas reizes izlasījusi policijas rokasgrāmatu.
Pārzinu izmeklēšanas taktiku, tuvcīņu,
ieročus un, pats galvenais, - grūtībās nepadodos.
Skaidrs.
Vispār ir viena lieta, kur tu varētu palīdzēt.
Tad šis ir tas īstais darbs?
Atnes man arī vienu, labi?
Redzi? Sievietes policijā nemaz nav tik slikti.
- Re. - Paldies.
Nav par ko.
Vai vajadzēs vēl kaut ko?
Piemēram, nezinu… Kaut ko saistītu ar policijas darbu?
Tie sūda papīri.
Pareizi.
Vispār viens darbs jums būs.
- Par pusdienām maksā tu, jā? - Šonedēļ jau trešo reizi. Nē, tava kārta.
- Kas tas ir? - Liecības.
1964., 1965.
Jāsašķiro, lai var noglabāt arhīvā.
Pēc alfabēta un pēc datuma.
- Ķeramies klāt. - Tur ne!
- Ei… - Vispirms jāsakārto.
Jūs dzirdējāt. Sakārtojiet.
Tātad mums piešķirs kabinetu?
Diez vai.
Tas jūsu kapteinim bija jāsaskaņo ar iecirkņa priekšnieku.
Kur tad lai mēs strādājam?
Manis pēc - kaut tualetē.
Bet jāizdara šodien.
- Ejam pusdienās, ko? - Jā, protams.
Ko tu te dari?
Neko. Atnācu apskatīties, vai nevajag palīdzēt.
Nē, nevajag, liels paldies.
Atvaino, vai neizteicos skaidri? Nāc līdzi.
- Detektīv. - Jā?
Cik saprotu, jūs uz upura atradāt tā jaunekļa pirkstu nospiedumus.
Taisnība.
Vai tos pašus nospiedumus atradāt arī uz citiem upuriem?
Tā ir konfidenciāla informācija. Nav tava darīšana.
Es saprotu, bet, tā kā lieta jau ir slēgta
un Izģērbējs ir miris, nospriedu, ka es varētu šo to iemācīties.
Gribi šo to iemācīties?
Paskaties uz viņu.
Paskaties, uz ko cilvēki ir spējīgi.
Tāpēc labāk sēdi mājās.
- Ejam! - Kas tas?
Redzat? Mūs uztver kā verdzenes.
Rīt liks mums mazgāt grīdu.
Nospiedumi tika atrasti gan uz zemes, gan ķermeņa.
Turklāt viņu arestēja parkā.
Tur, kur viņš strādāja. Jūs upuri atstātu savā darbavietā?
Es nevienu nenogalinātu.
Zinām, Anhelesa. Bet es gribēju teikt - vai tu negribētu justies droši?
Kas, pie velna, te notiek?
Es jūs visur meklēju.
Sargājam cilvēkus, kapteini. Vai tad nevar redzēt?
Tādu uzdevumu mums uzdeva.
Teica, ka telpas mums neesot.
Nolādēts!
Būtu viņš skaidrā, būtu gandrīz vai izskatīgs.
Nezinu, kā jūs, bet es gribētu pārliecināties,
ka Tito Floress bija Izģērbējs.
Tiešām?
Protams.
No tiem detektīvromāniem tu kaut ko būsi samācījusies. Vai ne, Marij?
Es saku - paraustām lauvu aiz ūsām. Tad redzēs, kas notiks.
Kas tev ir padomā?
Anhelesa, tu agrāk strādāji pie nospiedumiem.
Vari pārbaudīt, vai Margarito nospiedumus atrada arī uz citiem upuriem?
Tas būtu pret protokolu.
Pagaidiet.
Man liekas, mums jāklausa mans brālis.
Zinu, ka ar viņu nav viegli.
Bet viņš ir labs policists un nearestētu cilvēku bez pierādījumiem.
Reiz tev nāksies kļūt pieaugušai, Gabina.
Tu varētu pārbaudīt nospiedumus. Neviens jau neuzzinātu.
Es zinātu.
Zinu. Es runāju par tiem ķēmiem tur augšā.
Ja kaut ko atradīsim, mums pa taisno jāiet pie Herardo. Tas ir pēc protokola.
Tas vien, ka nav nospiedumu, nenozīmē, ka viņš nav slepkava.
Džesika Mačado saka, ka māsa slepkavības vakarā iekāpusi mašīnā ar baltu jumtu.
Un Margarito aresta dienā tika pieminēta viņa māte.
Varētu aprunāties ar viņu.
Kas viņai bija mugurā? Nu protams, kā tāda ielene.
Detektīvam Sančesam vai Ramiresam vajag radinieka adresi,
lai aizsūtītu personiskās mantas un…
Es runāju pa telefonu.
Un es esmu ķezā.
Panāc.
Ja nenosūtīšu mantas šodien, mani atlaidīs.
Un zini, kas būtu briesmīgi?
Stāstīt: tas notika tāpēc, ka darbiniece darba laikā veic privātus zvanus.
Šis nav privāts zvans.
Manis pēc runā kaut ar Santaklausu. Patruļmašīna nezina, kur braukt.
Nu, ko darīsim?
Ko tev vajag?
Margarito Floresa adresi.
Kas tas tāds?
Kā tevi sauc?
- Čela. - Čela.
Margarito Floress ir Izģērbējs.
Labi. Es tev palīdzēšu.
Paldies.
Kapteini!
Gribēju jums ziņot, ka mēs ejam pusdienās.
Jā, to nevajag ziņot.
- Ejiet. - Labi.
De la Torre!
Marija, lūdzu.
Kā izdzirdu "de la Torre", liekas, ka tuvumā ir mans vīrs.
Labi. Nu tad Marija.
Paklausies!
Es zinu. Jums ir sajūta, ka jūs te neviens negrib redzēt.
Tā nav sajūta. Tā ir patiesība.
Nu, jā.
Lieta tāda… Viņi dzīvo pagātnē.
Viņi nav redzējuši to, ko akadēmijā redzēju es.
Atceros, kā es pirmoreiz ierados iecirknī.
Man bija 24 gadi. Es biju galīgi…
- Kungs. - Kas ir?
Kolēģes mani gaida, lai ietu pusdienās.
Jā, jā, protams. Ej.
Paldies.
Ejam.
- Es neiešu. - Kāpēc ne?
Mana ģimene to vien gaida, lai sataisu nepatikšanas
un apliecinu, ka man te nav vietas. Es to nepieļaušu.
- Kurš tad uzzinās? - Mani brāļi.
Un upuri? Vai tad par policistēm nekļuvām viņu dēļ?
Ir jau labi.
Turpini strādāt ar dokumentiem, ja mēs aizkavējamies. Labi?
Tas nav labi.
Kas?
Tā sieviete ir kā suņanagla pakaļā.
Varu derēt, ka viņas vīrs nav miris. Viņš slapstās.
Kā tu viņu varēji izturēt?
Nu, mēs jau bijām atraduši savu dinamiku. Viņa man uzticējās.
Ar mani jutās brīvi.
Jā, ir tikai jābūt pacietīgam.
Viņa pieradīs.
Vai arī tu atbrauc man līdzi uz Akapulko…
- Nē. - Mēs viņu aizvedam vakariņās.
Tu mani iepazīstini. Pasaki, ka es neesmu idiots…
- Es nebraukšu. - …un zinu, ko daru.
- Alehandro, lūdzu. Tu nesaproti. - Nav vajadzības.
- Man vajag… - Es jau teicu: gribu būt pie ģimenes.
Es apsolīju. Apsolīju. Un solījumu turēšu.
Ko tieši tu nesaproti?
Šis solījums mums var maksāt firmu.
Mēs šo projektu zaudēsim. Pie velna tavu solījumu, Alehandro.
Nerunā muļķības.
Migel. Tagad projekts ir tavs.
Tāpēc tu brauksi uz Akapulko.
Un tu uzņemsies vadību un tiksi galā ar visu,
ar ko ir jātiek galā, Migel!
Lūdzu.
Labi.
- Es to nokārtošu. - Labi.
Apsveicu ar šovakaru.
Tiešām pelnīti.
Pacietību!
Pirmā lēdija atgādināja: kaut arī pilsēta priecājas
par Izģērbēja arestu, šis ir arī pārdomu laiks.
Viņa vēlējās, lai cilvēki aizlūdz par upuriem.
It īpaši par pēdējo upuri Paolu Mačado,
kuras bēres notiks kapsētā Panteón Jardín rīt 10.00.
Es klausījos.
Piedod, bet es nespēju koncentrēties uz karti.
Varbūt pajautājam ceļu?
- Nav vajadzīgs. - Es negribu te apmaldīties.
Mēs neesam apmaldījušās.
Vienkārši dažām ielām ir tādi nosaukumi, kādu kartē nav, tas arī viss.
Tātad esam apmaldījušās.
Liekas, vajadzēs griezties pa kreisi.
- Liekas? - Gribi ņemt karti, lai braucu es?
Nē. Ar manu mašīnu tu nebrauksi.
Tad beidz ākstīties un griez pa kreisi. Aiziet. Brauc, brauc, brauc.
Esam klāt.
SLEPKAVA
Norma Idalgo Huaresas kundze? Mēs esam no policijas.
Lūdzu, ejiet prom.
Mēs gribam tikai pavaicāt. Lūdzu.
Lai varētu turpināt stāstīt melus par manu dēlu, jā?
Nē. Mēs gribam uzzināt patiesību. Kundze!
Nolādēts!
Normas kundze. Mēs nedomājam, ka tās sievietes nogalināja jūsu dēls.
Mans dēls nebija slepkava, jaunkundz. Viņš bija labs cilvēks.
Varbūt jūs varat mums palīdzēt to pierādīt?
Es jau gaidīju, kad tu mani apciemosi.
Vai tev ir kopijas tiem nospiedumiem, ko atrada uz Izģērbēja upuriem?
Kam tev tie vajadzīgi?
Tas ir pret protokolu. Bet pagaidām tam jāpaliek noslēpumam.
Policiste esi pāris dienas, bet tev jau ir noslēpumi.
Man ir visu nospiedumu kopijas.
Pati man to iemācīji. Vai arī domāji, ka būšu aizmirsusi?
Palūkosim.
Un kā tev iet ar jaunajām kolēģēm?
Vēl mēģinu viņas saprast.
Viņas ir nedaudz dīvainas.
Nekas. Gan agri vai vēlu viņas sapratīsi.
Mani taču tu saprati.
Ņem.
Paldies.
Viņš tāds nepiedzima. Viņam zirgs iespēra pa galvu.
Mana brāļa rančo.
Ārsts teica - vēl pāris centimetru pa kreisi,
un galva viņam būtu nost.
Kas pēc tam mainījās?
Viss. Viss izmainījās.
Viņš vairs nevarēja pakustēties. Tik tikko varēja parunāt.
Viņu izmeta no skolas, ziniet.
Teica, ka nezinot, ko ar viņu darīt.
Varat mums pastāstīt par viņa sodāmību?
Sodāmība, kā tad! Tie ir vēl vieni riebīgi meli.
Te tuvumā ir parks.
Mans Tito tur stundām ilgi sēdēja šūpolēs.
Tur viņš iepazinās ar Inesu.
Viņai bija 13 gadi, bet Tito viņu uztvēra kā vecāko māsu.
Reiz Inesa viņam iedeva puķi.
Mans Tito gribēja viņu nobučot.
Viņš bija pusaudzis.
Viņš pieļāva kļūdu.
Viņas māte viņu apsūdzēja.
Seksuāla varmācība, viņa teica.
Viņu ielika cietumā.
Man vajadzēja mēnesi, lai dabūtu viņu laukā.
Kad viņš atgriezās…
Kaut kas tur ar viņu bija noticis.
Vairs viņš nekad nerunāja.
Un kā jūsu dēls brauca uz darbu? Viņam bija sava mašīna?
Jaunkundz!
Viņš zīmuli nevarēja noturēt.
Es viņu uz darbu vedu ar autobusu.
NEMĀCĒJA BRAUKT
Braucu viņam arī pretī.
Jo sapratu, ka viņš nespēj ielāgot autobusu maršrutus.
Kur nu vēl iemācīties braukt ar mašīnu.
Atvainojiet.
Vai zināt, kur es varētu dabūt otru šādu kurpi?
Ne šodien, lūdzu. Man ir daudz darba.
Un es esmu klients, kas grib nopirkt kurpes.
Vai mani neapkalpos?
Kādu izmēru?
Kāds izmērs ir tev?
Man ir 23.
Tik mazas kājiņas. Man patīk.
Ei, ei.
Es atvainojos.
Vienosimies.
Es tev nopirkšu kurpes, un tas aplaimos tavu priekšnieku.
Un tu tās uzvilksi uz mūsu vakariņām, kas ļoti aplaimos mani.
Ieguvēji būs visi.
Paklausieties. Es nezinu, cik reižu jau esmu to teikusi.
Es ar jums uz randiņu neiešu.
- Tev nepatīk vīrieši? - Neesiet nepieklājīgs.
Tu to nožēlosi.
Ko viņš teica?
Ka es to beigās nožēlošu.
Aizej taču uz randiņu.
Ar tādu vīrieti tev nekad mūžā vairs nevajadzēs strādāt.
Mani tas neinteresē, kā redzi.
Tev pielūdzēji rindā nestāv. Es nebūtu tik izvēlīga.
Bet dzīvo, kā zini. Viņš nāk.
Es ņemšu šīs.
23. izmēru.
Komandieri Errera. Sen neesam tikušies.
- Jūs nemaz nenovecojat. - Kurš jūs aicināja apsēsties?
Manām policistēm vajag darba telpu.
Parks taču ir gana liels, ne?
Tomēr priekšnieks Eskobedo viņas nozīmēja te. Jūs kā iecirkņa priekšnieks…
Mans pienākums ir raudzīties, lai katrs iecirkņa centimetrs
tiktu izmantots noziegumu izmeklēšanai un atrisināšanai.
Nevis izdabāt sūda kaprīzēm, kad viens politiķis
grib padižoties ar savas kampaņas solījumiem.
Komandieri, visu cieņu.
Es neesmu akls.
Es pats viņas apmācīju.
Un man jāsaka, ka tajā grupā ir dažas īstas policistes.
Ieskaitot jūsu meitu.
Vai jums ir bērni?
Nē, man nav.
Acīmredzams, ka nav.
Citādi jūs saprastu, ka es nelepojos ar to, ka mana vienīgā meita
spriņģo apkārt pa šīs bīstamās pilsētas ielām,
ģērbusies draņķa minisvārkos!
Es visu atšifrēju.
Nekā!
Kopš kura laika zilie brunči ir aicināti pie detektīvu galda?
Detektīv, ir mirklis laika?
Jūs pabeidzāt?
Šis ir daudz svarīgāk, kungs.
Jūs man nestāstīsiet, kas ir svarīgi.
- To jums stāstīšu es. - Losano, liec viņām mieru.
Kā redzat, esam aizņemti, jaunkundzes. Ko jūs gribat?
Margarito Floress.
- Kas ir ar viņu? - Viņš nav Izģērbējs.
Un mums ir pierādījumi.
- Pierādījumi? - Jā.
Jūs idioti! Kurš to sarīkoja?
- Diass. - Tas biji tu, jā?
Tu tā teici.
Es?
Netēlo muļķi.
Tas nav joks.
- Tas nav joks? - Nē.
- Apskatīsim pierādījumus. - Protams, kungs.
Margarito Floresam atklāja neatgriezeniskus smadzenīšu bojājumus.
Tās atbild par motoriku.
Tāpēc viņš nespēja satvert pildspalvu, lai parakstītu atzīšanos.
Kur nu vēl sešus upurus sasiet ar virvi.
Deviņpadsmit dažādi haotiski pirkstu nospiedumi uz rokām.
Bet neviens uz kakla, roku locītavām vai potītēm.
Kaut arī viņa bija sasieta un nožņaugta.
Gluži pretēji. Visas šīs zonas bija pilnīgi tīras.
Neviens tik rūpīgs cilvēks nevarētu būt dezorganizēts.
Viņa māte mums pastāstīja, ka viņš nevadīja auto.
Un vienatnē nemācēja izmantot autobusu.
Lai man kāds paskaidro, kā viņš viens nonāca tajās vietās,
nogalināja visus cilvēkus un aizbrauca, neatstājis nekādus pierādījumus, kungs.
Visticamākā versija - viņš atradās parkā, savā darbavietā.
Apgaitas laikā atrada līķi un domāja, ka viņa ir dzīva.
Centās viņu pamodināt un atstāja uz viņas rokām savus nospiedumus.
Kad saprata, ka viņa ir mirusi,
viņš aizskrēja, atstādams dubļos sava zābaka nospiedumu.
Tātad esat veikušas izmeklēšanu.
Tieši tā, kungs.
Mācieties, maitas.
Kungi!
Lūk, kā notiek izmeklēšana.
Romandija! Panāc!
Kas noticis?
Nekas. Viss ir labi. Patiesībā es gribēju tevi apsveikt.
Redz, trīs tavas padotās
veikušas neatļautu izmeklēšanu, pārkāpjot jebkādu subordināciju.
Un vēl viņām pietiek nekaunības atnākt un man acīs pateikt,
ka esmu arestējis nevainīgu cilvēku. Vai tā?
Mēs…
Klusumu. Skaidrs?
Kad esi augstākstāvošo priekšā, klusē.
Tas pats attiecas uz tevi un tevi.
Ja vien jums neliek runāt.
Ak tad bijāt pie viņa mammas, ko?
Kā jūs domājāt, ko viņa jums pateiks?
Atskaitot jebko, kas varētu viņas dēlu pasargāt un jūs pārliecināt,
ka viņš nav slepkava.
Un nospiedumi.
Ļoti labs darbs, starp citu.
Apsveicu. Tikai viena lieta.
Slepkavas nav perfekti.
Viņi kļūdās. Un tā mēs viņus noķeram.
Skaidrs?
Man pie pakaļas, ka tas ir Eskobedo privāts projekts.
Es iesniegšu sūdzību par subordinācijas neievērošanu.
Un šīs trīs zilsvārces nekavējoties tiek atstādinātas.
Jūsu darbs policijā ir beidzies.
Kungi, beigsim dauzīt bumbieri un atgriezīsimies pie darba.
Varat iet.
Uz manu kabinetu. Aiziet!
Klau, Errera…
Tev ir taisnība.
Viņas vēl nezina, kā te viss notiek. Dod viņām vēl vienu iespēju.
Es personiski uzmanīšu, lai viņas ievēro noteikumus.
Tā izvairīsimies no Eskobedo.
Nuja.
Un kāpēc lai es to darītu, nolādēts?
Tāpēc, ka citādi es aiziešu no policijas.
Paskat tik.
Tu gan esi varonis.
Dari, ko gribi, Romandija. Tās būs tavas bēres, ne manas.
Tas kabarē tevi ir pārvērtis.
Paldies.
Kāpēc nenācāt pie manis?
Viņš ir detektīvs, kungs.
Jā, bet priekšnieks esmu es, sasodīts!
Jūs mani pataisījāt par idiotu. Jūs rīkojāties man aiz muguras.
Mēs tikai gribējām, lai lietu atver par jaunu. Piedodiet.
Es negribu dzirdēt jūsu atvainošanos.
Es gribu, lai sakāt, ka jūs viņam vairs tuvumā neiesiet!
Ka uz viņiem pat neskatīsieties!
Jūs neriskējat tikai ar savu ādu, skaidrs?
Tagad ejiet!
Pagaidi.
Patīk tev tas vai ne, bet katrai rīcībai ir sekas.
Gribi būt viņu līdere?
Vispirms saproti to.
Errera.
Komandieri. Te Eskobedo.
Kungs, es šobrīd esmu ļoti aizņemts.
Es jūs ilgi neaizkavēšu.
Zilsvārces, komandieri.
Es klausos.
Cik saprotu, jūs ar kapteini Romandiju runājāt.
Un viņam pateicu ļoti skaidri, ka es…
Es zinu, ko jūs pateicāt.
Bet, komandieri, man manām policistēm ir jādod darbs.
Viņām vienkārši vajag telpas.
Patlaban iecirknī nav vietas.
Pateicoties policijas pēdējo gadu reputācijai,
zinu, ka mums trūkst darbinieku. Man tepat bija skaitļi.
- Es varu jums tos nosaukt. - Es skaitļus zinu, kungs.
Vai varētu būt, ka pāris meitenes zilās formās jums šķiet apdraudējums?
Vai tā ir, komandieri?
Nepavisam, kungs.
Man nevajag neko smalku. Kaut ko vienkāršu. Tas arī viss.
Labi, kungs.
Mēs ar valsts prezidentu būsim pateicīgi par jūsu atbalstu.
Lūdzu, lūdzu.
Nāciet, nāciet.
Ko teiksiet?
Nu tad te nu mēs esam.
Kas īsti ir tas "te"?
Jūsu jaunā darba vieta.
Kas tā par smaku?
Mitrums. Un noteikti beigta žurka.
Tavs tētis pats šo vietu izraudzījās.
Nu labi. Jūtieties kā mājās.
Sveiki.
Es, nu…
Uz kurieni iesi?
Kāpēc gribat zināt?
Nē, vienkārši…
Lūdzu, es nemēģinu…
Nekas. Arlabvakar.
Zini…
Iecirknī tikai retais apšauba manu brāli.
Un es zinu, ka viņš neuzklausīs,
bet domāju, ka jūs izdarījāt ļoti lielu darbu.
Rūpīgu.
Jā. Es zinu.
Nu lūk. Es tikai gribēju to pateikt.
Mani sauc Anhelesa Krusa.
Kā sauc tevi?
Gabriels. Gabriels Errera.
Labi…
- Arlabvakar, Gabriel. - Arlabvakar.
Drīkstu tevi aizvest mājās?
Labi. Kur ir tava mašīna?
Mana…
Nē, man nav mašīnas.
Mēs varam iet kājām, ja vēlies.
Labi.
Jā.
Var.
Tiešām?
Ejam, ejam.
Tā, klāt esam.
Nu,
varbūt…
Es iedomājos - labāk nevajadzētu pieminēt, ka esi policiste.
Lai nesarežģītu…
Tu lūdz, lai meloju?
Nē. Es tikai lūdzu izvairīties no šīs tēmas.
Pagaidām.
Man šis paaugstinājums ir vajadzīgs. To vajag mums abiem.
Labi.
- Re, tā ir mūsu mazmeitiņa. - Paskatīsimies.
- Burvīga. - Paldies.
- Viņai ir vecmāmiņas acis. - Tiešām?
- Jā. - Paldies.
Jums ir divi bērni, jā?
- Jā. - Jā, zēns un meitene.
Un reizēm man ar viņiem ir par daudz.
Ticiet vai ne, kad viņi pametīs mājas, jums viņu pietrūks.
Jums vajadzētu padomāt par vēl vienu bērnu.
Lai jums būtu sabiedrība.
Jā, esam par to runājuši. Esam pieminējuši.
- Vai ne, mīļā? - Jā.
Tad jums vajadzētu pasteigties, jo jaunāka tu nekļūsti.
Liec viņus mierā, sieviete.
Vai kāds vēlas šokolādes uzputeni?
Labprāt.
Jāatzīstas, ka šokolāde ir mans vienīgais grēks.
- Mans arī. - Tiešām?
Jā. Ļoti garšo.
Lukas!
Lukas, man tev kas jāizstāsta. Tev patiks.
- Lukas! - Jā?
Tu meklē Lukasu?
Jā. Viņš ir?
Nē, vēl ne. Kas tu esi?
Nekas.
Vai pateiksi, ka es viņu meklēju…
Ka viņu meklēja Valentina.
Vale… Valentina?
Vale!
Cik patīkami iepazīties! Lukass man daudz par tevi ir stāstījis.
Tiešām? Un ko stāstījis?
Neko nopietnu.
Lukasam un man nav noslēpumu, ja saproti, ko domāju.
Nesaprotu.
- Nāc iekšā! - Nē, man ir daudz darāmā.
Tikko atcerējos.
Lukass jau nāk. Viņam tūlīt būtu jābūt.
Paliec uz vakariņām.
Es neēdu vakariņas.
Vale.
Jā?
Tas, ka esi policiste…
Tā ir lielākā drosme pasaulē.
Nu labi.
- Paldies. - Tiksimies citreiz, jā?
- Jā. - Atā.
Izturēts Skotijā 24 gadus.
- Divdesmit četrus? - Jā.
To dzerdams, jūtos vainīgs.
- Daudz gadu, vai ne? - Nebaidies. Dzer, dzer!
Labas lietas nav mūžīgas.
Viskijs.
Skaistums.
Dzīve.
Tam gan es diez vai piekrītu.
Es klausos.
Arhitektūra, piemēram.
Bez arhitektūras mēs nezinātu, kas esam,
kas bijām vai kādi gribam kļūt
privātajā vai publiskajā sfērā.
Mums ir Kolizejs, Zelta vārtu tilts.
Pani tornis. Tās ir katra vēsturiskā mirkļa liecības, vai ne?
Tā, kas mums bija.
Tālaika tehnoloģiju.
Liecības par mūsu tālaika uzskatiem, paražām.
Un tāpēc arhitektūra ir mūžīga.
Tāpēc, ka mums, arhitektiem, ir iespēja,
pienākums
atstāt savu mantojumu
laikā.
"Atstāt savu mantojumu laikā."
- Man patīk. - Jā.
Un tieši tāpēc
es nespēju domāt,
ka šis darbs ir tikai bizness.
Man tā ir kultūra.
Māksla.
Iedzersim par to!
Priekā!
Ļoti iespaidīgi.
Tapetes, krāsu salikums - skaisti.
Kaut man būtu uz pusi tik laba gaume.
Viegli nebija.
Jums noteikti ir dabas dots talants.
Drīkstu atzīties?
Es eju interjera dizaina kursos.
Tiešām?
Jā. Esmu kā apsēsta.
Kā aizeju pie kādas draudzenes,
nezinu, es sajūtu vajadzību kaut ko mainīt.
Ir brīnišķīgi darīt to, ko mīli.
Tu arī ar kaut ko nodarbojies, vai ne?
Nē.
- Nē, nepavisam. - Jā.
Izstāsti! Es tev izstāstīju. Man vari uzticēties.
Nu labi.
Sākumā man nelikās, ka tas ir domāts man…
…bet tagad es par to vien domāju.
Stāsti! Ar ko tu nodarbojies?
Es esmu policiste.
Oho! Policiste!
Bet ziniet, ka esmu pilnībā uzticīga ģimenei.
Nu protams, kāpēc lai nebūtu?
Hilverto. Paldies dievam.
Likās, ka tas būs kāds, kas mani tiešām varētu piesist.
Tik ilgi biji prom, ka esi aizmirsis, kā te viss notiek?
Es ar viņiem jau parunāju.
Diezgan!
Celies, mērgli!
Paklausies, mērgli.
Ja vēlreiz grausi mana tēva autoritāti…
tu zini, kas notiks.
Un nemaz neskrien žēloties Eskobedo.
Saglabā to kripatu pašcieņas, kas tev vēl ir.
Un, ja vēlreiz čakarēsi Erreras, es pats tevi nogalināšu, mērgli! Dzirdēji?
Hilverto!
Ejam.
Viņš nav tā vērts.
- Mīļais… - Tu viņai izstāstīji, ka esi policiste?
Mēs vienojāmies, ka neko neteiksi.
Lai labāk.
Kāpēc tev vajadzēja stāstīt?
Mums bija konfidenciāla saruna, dārgais.
Konfidenciāla? Jā, bet interjera dizaina kursi nav tas pats, kas darbs policijā.
Tu nesaproti, Marij?
Mīļais, tu viņiem patiki.
Bet, ja tevi tas nomierinās, es viņiem piezvanīšu un pateikšu,
ka tā bija mana ideja un tev ar to nav nekāda sakara.
Tieši tā. Kļūt par policisti izdomāji tu, un man ar to nebija nekāda sakara.
Un tad es izskatos vēl sliktāk.
Es izskatos pēc muļķa!
- Tu pārspīlē. - Pārspīlēju?
Jā, pārspīlē! Ar laiku viņi tāpat uzzinātu.
- Viņi uzzinātu… - Jā.
…kad es jau būtu paaugstināts!
Bet tagad, pateicoties tev, tas nenotiks!
- Tu vari klusāk? - Skaidrs, ka varu!
Vispār man ir labāka ideja.
Dievišķā providence vada mūsu dzīvi.
Un pēc dievišķās kārtības mēs atkal kļūstam par pīšļiem.
Āmen.
- Āmen. - Āmen.
NATALIJA KAMAČO MORALESA 27.08.1937. - 14.03.1956.
MĪĻOTĀ MEITA UN MĀSA
Piedod man!
Nākamajā sērijā…
Atradu viņu tādu pašu kā citas.
Kas tas par maniaku, kas grib atdarināt Izģērbēju?
Policija notvēra nepareizo cilvēku.
Kapteini, es biju pie Džesikas.
Parādīju viņai šīs mašīnas, un viņa norādīja uz šo.
Zini, par ko to saucu es? Par sūda sagadīšanos.
Starp citu, tu šorīt nokavēji.
Dari savu sasodīto darbu, Marij.
Citādi es būšu tas, kam nāksies tevi atlaist.
WOMEN IN BLUE
Tulkojis Imants Pakalnietis