Politistationen, godaften.
Jeg vil tale med en politimand.
- Jeg er politibetjent. - Er du politibetjent?
Burde du ikke være hjemme hos din familie?
Hvem er det?
De kalder mig... Afklæderen.
Du gjorde mig skidebange, Herrera.
Kan det ikke vente til i morgen?
Vi har fundet et nyt offer. Alma Álvarez.
Hun er blevet forsøgt kvalt. Hun lever.
Vi tror, det var Afklæderen.
Man bør ikke være alene.
- Jeg er ikke alene. - Jeg mente ikke dig.
Jeg mente Alma Álvarez.
Men det problem er allerede løst.
- Hvad har du gjort? - I behandler mig som en småforbryder.
I kan ikke se mig. I tager mig simpelthen ikke alvorligt.
I tror, at fordi I fangede en tåbe og gav ham mit navn,
holder jeg op med at dræbe.
- Fortæl mig nu, hvad du har gjort. - Det, jeg altid gør.
Og som jeg bliver ved med at gøre, til I tager mig alvorligt.
Vi anholdt Margarito Flores. Vi havde beviser.
- Vi tog åbenbart fejl. - "Vi", dit røvhul? "Vi"?
Vi troede, det var en efteraber, men vores oplysninger tyder på...
Vent lige lidt.
Siger du, at jeg gjorde mig selv til grin til det pressemøde og løj for hele Mexico?
Gør du?
- Juárez Hospital, godaften. - Hør godt efter.
I har en patient på stue 503, som er i fare. Gå ind og se til hende.
Vær sød at se til hende.
Er du der? Jeg vil fandeme ikke tale med mig selv!
Ja, jeg er her. Undskyld.
Undskyld.
Jeg vil ikke hæve stemmen.
Jeg spurgte, om du virkelig tror, Tito Flores kunne gøre den slags.
- Tito Flores tilstod. - Sig mig, hvordan fik I den tilståelse?
Tævede I ham?
Nej, chef.
Da Margarito Flores så billederne,
tydede hans reaktion på, at han var morderen. Desuden...
...underskrev han frivilligt tilståelsen.
Der kommer flere døde kvinder.
Det er ikke det eneste problem.
Der er en journalist på Independencia. Han ved mere, end han burde.
Han bringer snart sine oplysninger,
og jeg har brug for, at han lader mig arbejde i fred.
Jeg har brug for, at du finder den skide Afklæder.
Alt er lige foran jer, men I ser ikke det, I ikke vil se.
- Hvad er det, vi ikke vil se? - Nej. Jeg gør ikke jeres arbejde.
I passer jeres arbejde, så passer jeg mit. Lad os holde tingene adskilt.
Jeg ved godt, at Tito Flores ikke kunne have myrdet de kvinder.
- Hvorfor ikke? - Fordi han ikke var grundig.
Han var ikke årvågen.
- Det er Afklæderen. - Tak.
Det er kun mig, der ser dem.
Derfor tog du til Paolas begravelse?
Betjent?
Ja.
Vi forsøgte at genoplive hende, men Alma Álvarez er død.
- Det var vel bare en spøgefugl. - Han kendte Alma Álvarez' navn.
- Du skulle jo holde dig fra den sag. - Ja, og jeg skulle også tage telefonen.
Og forsømme min mand og mine børn.
Jeg adlød Deres ordrer, da han ringede, så De skal ikke...
Du skulle tage telefonen, ikke tro på den første idiot, der ringer!
- Alt okay derhjemme? - Det rager ikke Dem!
- Nej, men du er jo hysterisk. - Hvad skulle jeg ellers være?
Jeg har talt med en mand, der sagde, han var Afklæderen og dræbte Alma.
Og da jeg ringede til hospitalet, var hun lige død.
Hør her. Lad mig efterforske det, men hold dig væk.
Hvis nogen finder ud af det, er det slut.
Jeg ved, hvordan det er at være draget af det, man tror, er sandt, men...
Tænk, at jeg siger det her, men... der er en grund til de regler.
Som din chef beordrer jeg dig til at få noget søvn.
- Her. - Hvad er det?
Lidt at styrke dig på, inden du skal hjem.
Var det en sjov fest?
Nej.
Du tog altså med?
Ja, selvfølgelig.
Også mig. Jeg så dig ikke.
Jeg blev ikke ret længe.
- Hvor tog du så hen? - Hvad mener du med det?
Klokken er snart halv fire.
Hvor var du?
På natklub med nogle kunder.
Hvorfor?
Ikke for noget.
- María, jeg taler sandt. - Det er fint. Luk døren.
Jeg troede, du valgte en anden bager i år.
Tillykke med fødselsdagen.
- Tak, don Isma. - Hvordan skal det fejres?
Som sædvanlig. Derhjemme med mine forældre og mine brødre.
- Jeg har noget særligt til dig i år. - Har du?
Ferskenkage.
Ifølge lægen døde hun midt om natten.
- Åndedrætssvigt. - Åndedrætssvigt?
Hvordan fanden kan det ske, når hun er indlagt?
Aner det ikke. Hun havde en tumor i halsen. Måske blev hun kvalt.
Nej. Hun var blevet opereret og havde det fint.
- Ved vi noget om hendes familie? - De er ikke herfra.
- Vi har ikke talt med dem. - I skal ikke kontakte dem.
Det her bliver mellem os. Forstået?
Der var ingen andre på stationen.
- Ikke så sært du ser træt ud. - Jeg har ikke sovet godt.
Vi må gøre noget.
Hvis politiet ikke genåbner sagen, dræber Afklæderen flere.
- Romandía har lovet at hjælpe. - Pas på med ham.
Det er ikke sikkert, han er på vores side.
Taler I tysk?
Hvor er indgang museum?
"Hvor er indgangen til museet?"
- Sådan siger man. - Tak.
Nu skal jeg følge Dem derhen.
- Hvad ved vi? - Han kører i en bil med hvidt tag.
Super. Ved du, hvor mange biler med hvidt tag der findes?
Vi har ingen nummerplader. Hvordan ved vi, hvilken der er hans?
- Der findes en måde. - Hvilken måde?
Vores job består mest af arkivering,
så ingen vil undre sig, hvis vi beder om sagsmapper.
Så kan vi foretage en datarensning
og filtrere dem efter model, år og registreringszone
og krydstjekke med straffeattester, køn, alder...
- Det vil tage en evighed. - Det er da en idé. Hvad foreslår du?
I det her land kan man kun presse politiet gennem medierne.
- Du vil altså gå til Lucas igen. - Hvorfor siger du det sådan?
- Han vil ikke se dig... - Måske vil jeg ikke se ham.
Og det her handler ikke om Lucas og mig.
- Hvad vil du sige? - Sandheden. Politiet skjulte Almas død.
Det ved du ikke. Du er ikke læge. Du stiller bare politiet i et dårligt lys.
Det klarer politiet helt selv.
- Chef? - Kom ind, Lucas.
Sid ned.
Jeg er blevet ringet op af Emilio Escobedo.
Han bad mig om at vente et par dage med din artikel.
- Nej, folk skal vide, Afklæderen lever. - Ja, Lucas.
- Nej, vi har... - Lucas, hold nu op.
De skal have arbejdsro.
Men før du bliver sur, har jeg en historie til dig.
Nu hvor alle taler om mordere.
Goyo Cadenas udgiver snart en bog, han skrev i fængslet.
Hvem er Goyo Cadenas?
- Det tog sin tid. - Ja. Jeg kom så hurtigt, jeg kunne.
- Du er ikke min eneste ven her. - Det ved du godt, jeg er.
- Du ser godt ud. - Og du ligner lort.
Sikke en høstak, du render rundt med.
Og hvad sker der med overskægget? Du ligner jo en bulldog.
- Så så. - Tror du, kvinderne lægger mærke til dig?
Stop så. Jeg kom ikke for at tale om mit udseende.
Okay, så glem det. Jeg fortæller dig ingenting.
- Du ved ikke, hvilken sag det er. - Jeg er ligeglad.
Du er ikke kriminalassistent mere.
Alma Álvarez.
Måden, hun døde på, minder den dig ikke om de andre ofre for Afklæderen?
Nej. Alma Álvarez døde af hypoxi.
Jeg mener, da de fandt hende.
Jeg burde ikke sige det her, men i går ringede Afklæderen til stationen.
- Hvad snakker du om? - Lad nu være, Uriel. Jeg kender dig.
Er du fuldstændig sikker på, at Afklæderen er død?
Heller ikke mig.
Navn ukendt.
Pilar Valdez.
Arantza Ruiz.
Lucía Martínez.
Nora Menéndez.
Paola Machado.
Alma.
- Goddag. - Undskyld.
- Ronald, du skal ikke stille dem der. - Nej, jeg kommer snart tilbage.
- Goddag. Hvordan går det? - Fint, tak.
Min chef var her i aftes, og han glemte sin frakke.
- Ingen glemte noget i går. - Vil De kigge?
Han er meget distræt. Måske har han lagt den fra sig et sted.
Men han er medlem af klubben her. Han hedder Alejandro de la Torre.
Det kan jeg ikke fortælle Dem.
Måske kan De kigge i gæstebogen? Måske kan vi finde hans navn.
Hav en god dag.
- Hav en god dag. - Farvel.
Ronaldo! Ronaldo!
Jeg sagde jo, de ikke skulle stå der, Ronaldo.
Du taler selv med bestyreren om det.
- Javel. - Utroligt.
Hej. Er her nogen?
- Har du lavet alt det på to timer? - En time og 54 minutter.
Hvad er det? Mors testamente, hvor du arver alt?
- Ikke noget. Hvad så? - Fint. Vi har alle vores hemmeligheder.
Det vigtigste er, at Ángeles fandt et navn blandt alle bilejerne.
- Vi går til Romandía. - Hvorfor ham?
Kun han kan tale med Gerardo. Og han er på vores side.
Romandía er kun på sin egen side.
- Han ville ofre sit job for os. - Tror du virkelig på det?
Han ved godt, at hvis vi ryger, ryger han også. Ingen gider ham.
Og derfor stoler jeg på ham.
Det siger ikke så meget, at du stoler på en mand.
Øjeblik!
- Luk op. - Ja, øjeblik.
Jeg vil gerne i seng.
Skat?
- Hvad laver du herinde? - Ikke noget. Jeg rydder lidt op.
Kom, jeg vil vise dig noget.
Du kan mærke barnet sparke. Læg hånden der.
Kan du mærke det?
Må jeg prøve?
Gerardo, hvorfor bliver du ved?
Jeg ryddede bare op i papirerne, men bare rolig. Sagen er lukket.
Skal vi ikke gå en tur? Lad nu det der være.
Hvad? Hvad er der, Gerardo?
- Vil du ikke hvile dig? - Du vil have godt af en gåtur. Gerardo?
- Undskyld. Jeg er nødt til at gå. - Hvor skal du hen?
Vi viser Dem det her, fordi vi stoler på Dem.
Så det her er blevet jeres personlige hovedkvarter?
Imponerende.
Imponerende som i "flot arbejde" eller som i "I er fyret"?
Imponerende som i "bed til, at dem ovenpå ikke opdager det her".
Hvad har I mere?
Vi ved, at Afklæderen kører i en af de her biler.
Vi ved, at der i hele landet kører 3.452 biler af den model med hvidt tag.
- Her i byen er tallet nede på 1.826. - Stadig for mange.
Derfor har jeg indsamlet data over mulige ejere, modeller og år.
Jeg fjernede biler, som tilhører kvinder og handicappede,
og så undersøgte jeg, hvilke ejere der er tidligere dømt.
Først og fremmest for vold mod kvinder.
Det gav 26 navne, men kun ét fangede min opmærksomhed.
Andrés López.
Han har mange bøder for ulovlig parkering, for høj fart og uforsvarlig kørsel.
Jeg ville fokusere mere på dem, som har begået hustruvold.
Ikke mig.
Med al respekt,
Andrés López inkasserede bøder indtil for syv uger siden.
En uge før det første mord.
Som morder bliver man forsigtig.
Man vil ikke standses af en færdselsbetjent.
- Og hvor finder jeg denne mønsterborger? - Det er problemet.
Vi har kun en postboksadresse, og vi mangler en dommerkendelse.
Det ordner jeg.
- Værsgo. - Goddag, lille skat.
Goddag.
Kommissær Octavio Romandía.
Hvad kan jeg gøre for Dem, kommissær?
Rigtig mange ting.
Først kan du åbne boks B-403 for mig. Navnet er Andrés López.
De skal have en dommerkendelse...
Jeg vidste, du var ærlig.
Vil du høre noget?
Ja, hvad?
Jeg tror, han er Afklæderen.
- Det mener De ikke. - Det mener jeg.
- Var det López, han hed? - López.
Øjeblik.
- Han har ikke været her i syv uger. - Jamen dog.
Tak for hjælpen, lille skat.
Perfekt.
Min skat.
Tillykke med fødselsdagen, Gabina.
Tak, mor. Komme jeg for tidligt? Se.
- Hvem taler du med, Tomasa? - Ikke nogen.
- Må jeg komme ind? - Ikke endnu, skat.
Lad støvet lægge sig lidt.
- Hvad laver du her? - Det ved du udmærket godt.
- Du er ikke velkommen. Farvel. - Tal ikke sådan til din søster.
Vil du holde fest? Så smut hen til dine nye veninder.
Gå ind med dig. Af sted!
- Ja, frue. - "Ja, frue". Ind!
Lille skat. Jeg ved godt, hvor vigtigt det job er for dig.
Men han er din far, Gabina. Vær tålmodig med ham.
- Tomasa, jeg taler til dig! - Jeg kommer nu.
Lille skat...
Tilgiv mig.
Tillykke med fødselsdagen, Gabina. Undskyld.
Gabina!
Dumme svin!
- Pas dog på. - Undskyld.
Tillykke med dagen.
- Tak. - Jeg har noget til dig.
Lidt kikset, men jeg tænkte på dig.
Det er ikke kikset.
En skam, jeg smed kagen ud.
Gabina, du skal ikke lytte til dem.
Bliv ved med det, du gør. Det er meget vigtigt.
Var du derinde?
Du vidste, at de ikke lukkede mig ind, og du sagde ingenting?
Hvad skulle jeg sige?
- De lytter ikke til mig. - Du kunne i det mindste have prøvet.
Gabina?
Hej, María. Jeg må fortælle dig noget om Gabina.
Jeg lader dig være i fred.
Jeg tror, min mand er mig utro.
Igen.
Det er almindeligt. I Mexico er tilbagefaldsraten 27 procent,
så sandsynligheden for, at han falder i igen, er meget høj.
Det her er ikke nogen sag, Ángeles. Det er mit liv.
Ja. Undskyld.
Nej, det er mig, der undskylder. Det er ikke din skyld.
Og hvordan ved jeg, om han er faldet i igen?
Har han ændret adfærd siden første forseelse?
Ja, i starten...
...men så holdt det op.
Har han nogensinde udtrykt anger over at have begået forseelsen?
Nej.
Har han indrømmet forseelsen?
Nej.
Så er sandsynligheden for et tilbagefald temmelig høj.
Men hvis du vil være sikker, skal du spørge ham.
Hvad ville du sige om Gabina?
Tillykke.
Tak. Der mangler noget.
Bravo, Gabina!
Tak.
Hvordan vidste I det?
- Det sagde du den første dag på skolen. - Kunne du huske det?
Nej, det kunne hun.
Den 6. april 1945. Det er din fødselsdato.
Tak.
Det var så lidt.
Tillykke.
- Vi har gennemgået alt. - Vi overså noget.
Hvad betyder "169"?
Hør nu, Gerardo, det er sikkert bare et tilfælde.
Et mærke på et træ i en offentlig park.
Alle og enhver kan have lavet det. Det var der sikkert, før vi fandt liget.
Gerardo?
Gerardo.
Jeg ved godt, du er under stort pres, men vi burde ikke være her.
Vi burde omgående gå vores vej ud ad den dør
og lede efter beviser i stedet for...
Kom her.
Der står det.
169.
Skat, Valentina er her. Vi troede, du kom tidligere.
Det var faktisk med skolen...
Hej.
Hvad?
Jeg elsker dig.
Jeg elsker også dig.
Må vi lige være alene lidt?
- Det er om arbejdet. - Dødkedeligt. Virkelig.
Okay.
- Bare føl dig hjemme. - Tak.
Hun er sød.
Sig, hvad du vil sige, og gå.
Afklæderen ringede til stationen.
Godaften.
Sikke en overraskelse. Hvad laver du her?
Hvor var du i nat?
Det har jeg sagt.
- På klubben. - Det passer ikke.
Ja.
Nej, jeg tog ikke hen på klubben.
Jeg gik på kabaret.
Jeg løj, fordi jeg vidste, du ville blive sur.
Hvem var med?
Nogle kunder.
Hvilke kunder?
María, hold nu op. Det er lige meget.
- Hvorfor løj du? - Det har jeg jo sagt.
- Nej! Sig sandheden. Hvorfor? - Jeg har sagt det.
Fordi jeg var på vej ind til festen, og jeg følte mig ydmyget.
Jeg havde kæmpet i årevis for den forfremmelse.
Det var min fremtid, vores fremtid, og du var fuldstændig ligeglad.
Jeg er da ikke ligeglad med vores fremtid.
Hvorfor skulle du så absolut fortælle, at du er politibetjent?
Jeg vidste, det ville ske. Jeg vidste det.
- Det røg bare ud af mig. - Sådan er du aldrig.
Hvorfor?
- Fordi jeg så, hvor glad hun var. - Glad?
Glad for at have fundet noget, der gav hende mening i livet.
Udover at være mor og hustru.
Hun så det samme i mig.
Hun spurgte mig i al fortrolighed, og jeg svarede.
Og... Og det satte du før vores familie. Er du klar over det?
Jeg behøver ikke skjule noget, der gør mig glad.
Kan vi ikke tale videre om det derhjemme?
María.
Jeg stod derinde.
- Hvad? - Inde i skabet.
Jeg hørte dig.
- Jeg er ikke helt med. - Da du talte med hende på din fødselsdag.
Jeg var så ked af, at du skulle arbejde på din helt særlige dag.
Jeg tog ind for at gøre dig glad.
For at overraske dig.
Men det var mig, der fik en overraskelse.
María, du hørte kun en lille del af den samtale.
Og det var nok.
Den ydmygelse, du oplevede i går aftes...
...er intet mod den, jeg oplevede derinde.
At høre dig lægge planer om en tur til Acapulco med en anden kvinde.
Tre timer, Alejandro. Jeg stod derinde i tre timer.
Indtil du gik hen på restauranten.
Jeg ved ikke, hvad jeg skal sige.
Undskyld.
Hvem er hun?
Det er hende, der ejer hotellet i Acapulco.
Din chef?
Ja, min chef. Min kunde.
Hun hedder Francesca.
I nat...
I nat var jeg også sammen med hende.
Jeg vil gerne råde bod på det her.
Jeg kan ikke se hvordan.
Jo, det kan jeg.
Vi kan gøre det, du gerne ville. Vi tager ned på det hotel i Malinalco,
hvor jeg friede til dig.
Jeg vil have dig ud af huset.
En morder, der har siddet inde i 30 år, er da ikke vigtigere end Afklæderen!
Han er derude, han lever, og han dræber.
Det skal folk da vide!
- Jeg har aldrig set ham så vred. - Sandheden.
Det har jeg. Meget vredere.
Jeg ville gerne have kendt den Lucas.
Ja, men sådan er det ikke.
Han er vel blevet voksen.
Bliver du og spiser med?
Nej. Jeg har gjort, hvad jeg kom for.
Vale!
Vale, jeg har talt med min redaktør.
- Han lod mig skrive om Afklæderen. - Seriøst?
Ja. Jeg troede, han ville fyre mig, fordi jeg råbte ad ham.
Du havde ret. Det virkede.
Nogle mennesker lytter kun, når man hæver stemmen.
Nu er politiet nødt til at genoptage efterforskningen.
Jeg føler mig så levende.
- Du skal fortælle mig alt om det opkald. - Tager du så telefonen, når jeg ringer?
Angående forleden dag...
Bare glem det.
- Undskyld. - Nej.
- Jeg skylder dig en tjeneste. - Det skal jeg huske.
Det er slut.
Jeg har mistet hende. Jeg ved ikke, hvad jeg skal gøre.
Det var ikke din skyld.
Det kan du ikke bilde mig ind. Jeg ved, hvad jeg har gjort, Jeró.
Ja, men du gjorde det forbi.
Du dummede dig, men gjorde det forbi for din families skyld. Ja eller nej?
- Ja. - Og hvad gjorde María?
- Hvad mener du? - Hun forlod dig.
Hun sagde selv, at hun altid har villet være betjent.
Hun gjorde det jo ikke kun, fordi du var hende utro.
At hun vælger politiet over familien har intet med dit job eller Francesca at gøre.
Gør som hende og spørg dig selv, hvad du helst vil.
Jeg vil have min familie tilbage.
Godt. Det findes der metoder til.
- Hvilke metoder? - Juridiske.
Nej.
Første brev, kapitel seks, vers ni.
"Ved I ikke, at uretfærdige ikke skal arve Guds rige?
Far ikke vild, brødre.
Hverken utugtige eller afgudsdyrkere eller ægteskabsbrydere..."
Hvor er far?
- På forretningsrejse. - Hvornår kommer han hjem?
- Det ved jeg ikke. Snart. - Jeg vil gerne ringe til ham.
Han er jo på forretningsrejse, skat. Han gav mig ikke noget nummer.
Hvorfor ikke? Kender du ikke fars nummer?
- Er du ligeglad? - Det har jeg aldrig sagt.
Jeg ringer til kontoret.
Det gør du ikke.
- Hvorfor ikke? - Fordi jeg er her!
Hvis I mangler noget, er jeg her!
Undskyld. Tilgiv mig.
Er der noget galt?
Undskyld.
Tak.
Hvad skal jeg sige? Lucas taler til dig. Godt for dig.
Han taler ikke bare. Man kan sige, at han har fået munden på gled.
María?
Er der sket noget?
- Hvad? - Han har gjort det igen.
Jeg konfronterede ham og smed ham ud.
- Bare sig, at jeg var dum. - Det vil jeg ikke sige.
Du troede jo bare på ham. Fordi du er et godt menneske.
Han er stadig en idiot.
- De damer. Kom med mig. - Javel.
Det viser sig, at Andrés López ikke kun er Andrés López.
Han er også Damián Écija og Eduardo Suárez.
Alle tre adresser er falske.
Og det er syv uger, siden han har åbnet sin postboks.
- Siden mordene begyndte. - Præcis.
Han bruger formentlig en ny identitet.
- Har vi så slet ingenting? - Nej.
Men sådan er det.
Spor bliver kolde, så man finder nye. Vi må lede videre.
De har ret. Vi leder videre.
Tak for hjælpen.
Det var rigtig flot arbejde. Tillykke.
Er De blevet klippet?
Ja, jeg var træt af det lange hår.
Det klæder Dem. De ser mindre gnaven ud.
Vi ved ikke, hvor han bor, men vi har stederne for alle hans bøder.
- Vi udelukkede dem længst væk. - Men disse 12 er for samme forseelse.
Blokering af indgangen til et hus. Alle anmeldt af samme kvinde.
Så han enten arbejder eller bor i den her gade.
Vi må tale med kvinden.
- Vi tager derud, når vi får fri. - Nej.
Jeg kan ikke komme sent hjem i dag. Vi tager derud nu.
Kan I blive her, hvis Romandía får brug for jer?
María og jeg er snart tilbage.
Ja.
Kom.
Medierne vil have blod, og det bliver ikke mit.
Jeg kan intet sige til mit forsvar.
Det er bedst for landet og for sagen, at jeg fratræder min stilling.
Nu er du fandeme blevet martyr.
Du vil tappert træde til side, så en anden nar kan rydde op efter dig.
Blod, Herrera. Blod.
- Hvis De ønsker min opsigelse... - Jeg ønsker sgu da ikke din opsigelse!
Herrera.
Jeg skal bruge oplysninger.
Jeg skal bruge svar.
Der er noget.
Vi mener, det er fra et skriftsted.
Jeg ville ønske, jeg ikke kendte ham. Han er min genbo.
- Var det Dem, der anmeldte hr. López? - Ja, og hvad nyttede det?
Han parkerede altid sin bil ud for min indkørsel.
- Har De talt med ham? - Nej, Gud forbyde det.
Jeg anmeldte ham, som en god borger bør.
Jeg var så lettet, da han rejste.
- Hvad mener De? Hvornår rejste han? - Jeg ved ikke præcist hvilken dag.
Han satte sig ind i bilen og kørte.
Må Gud holde hånden over ham. Og beholde ham der.
Tusind tak for hjælpen og ulejligheden.
- Tak. - Farvel.
- Skal vi ringe til Romandía? - Vi kan også tage et hurtigt kig derovre.
Nej. Nej!
- Vi er her jo. - Vale.
Hvad? Vi skynder os. Damen sagde jo, han var rejst.
- Hvad kan der ske? - Valentina.
Du kan også blive der og holde vagt.
Eller gå med...
...og være betjent.
Du er vanvittig.
Mine damer og herrer.
Venner fra pressen og alle, der ser med derhjemme.
I undrer jer sikkert over grunden til dette hasteindkaldte pressemøde.
Kriminalassistent Herrera.
Tak, politidirektør Escobedo.
Mexico Citys Politi er desværre nødt til at oplyse jer om,
at sagen om Afklæderen fra Tlalpan stadig er uopklaret.
Pas på.
Vi kan fortælle jer,
at vi har indledt det, vi kalder fase to af efterforskningen.
Som I alle ved, afsluttede vi fase et
med anholdelsen af og tilståelsen fra Margarito Flores
som gerningsmand til seks af de syv mord.
Efter at have analyseret nye oplysninger
er vi nået frem til den konklusion, at Margarito Flores ikke handlede alene.
Hvad er det, han siger?
Margarito Flores var blot en brik bag den egentlige bagmand.
Den rigtige Afklæder fra Tlalpan er stadig på fri fod.
Denne mand er forbryderisk, intelligent
og i stand til at manipulere folk,
som han gjorde med afdøde Margarito Flores.
Han lyver.
Tag det roligt. Vi har fanget en af forbryderne,
og det er kun et spørgsmål om tid, før den anden sidder bag tremmer.
Dette er Alma Álvarez.
Afklæderens seneste offer. Hun er født i Oaxaca.
I dag er hendes forældre her blandt os.
Åh gud.
- Er det Andrés López? - Ja.
- Det er Afklæderens reb. - Ja.
Afklæderen fra Tlalpan er en religiøs selvtægtsmand.
Ved hvert gerningssted har han efterladt et tal.
Et. Seks. Ni.
Denne oplysning har vi holdt hemmelig af hensyn til efterforskningen.
Vidste du det?
Meningen med disse tal er følgende:
Første Brev til Korintherne kapitel 6, vers 9, som lyder:
"Ved I ikke, at uretfærdige ikke skal arve Guds rige?
Far ikke vild!
Hverken utugtige eller afgudsdyrkere eller tyve
eller griske mennesker, ingen drukkenbolte, ingen spottere
skal arve Guds rige."
Vi ved, hvem du er, og vi ved, hvad du har i sinde.
Og vi finder dig.
Vi ved, at Alma Álvarez blev fundet i live og døde senere på hospitalet.
Hvad er det for et spørgsmål? Vis dog lidt respekt!
Vi må bede jer tage det roligt og være tålmodige...
I næste afsnit...
Nogen derude ved noget.
Og du sidder bare der og gør ingenting.
Goyo Cadenas har ret. 169 handler ikke om religion.
Han dræbte og begravede fire kvinder i haven.
Måske kan han finde Afklæderen.
Tekster af: Lisa Kristensen Villeneuve