Поліція. Добрий вечір.
Я хочу поговорити з офіцером поліції.
Я офіцер поліції.
Ви офіцер поліції?
А вам не слід бути вдома з рідними?
Хто це?
Мене звуть «Роздягач».
Ох і налякав ти мене, Еррера.
Хай що це таке – хіба не почекає до завтра?
Ми знайшли ще одну жертву.
Альму Альварес.
Її намагалися задушити.
Вона жива.
Ми вважаємо, що це Роздягач.
Погано, коли хтось лишається сам.
Я не сама.
Я не про вас.
А про Альму Альварес.
Однак проблему вже розв'язано.
Що ви з нею зробили?
Ви ставитеся до мене, як до дрібного злочинця.
Не бачите мене. Не сприймаєте мене серйозно.
Думаєте, якщо впіймали якогось ідіота й дали йому моє ім'я,
я перестану вбивати?
Прошу, скажіть, що ви з нею зробили?
Те, що завжди роблю.
І що продовжуватиму робити, поки ви не поставитеся до мене серйозно.
Ми заарештували Марґаріто Флореса.
Бо мали докази.
Вочевидь, ми помилилися.
«Ми», дурню? «Ми»?
Ми думали, що це скоїв наслідувач,
але тепер маємо досить інформації, щоб сказати...
Зачекай, Еррера.
Ти кажеш мені, що я зробив з себе посміховище
на пресконференції і збрехав цілій країні?
Так?
Лікарня Хуареса. Добрий вечір.
Будь ласка, слухайте уважно.
У 503 палаті лежить пацієнтка, якій загрожує небезпека.
Перевірте її стан.
Благаю, подивіться, як вона.
Де ти? Кинула мене говорити з самим собою, суко!
Я тут. Вибачте.
Вибачте.
Я не люблю підвищувати голос.
Я спитав, чи ти справді віриш, що Тіто Флорес міг таке скоїти.
Тіто Флорес зізнався.
Скажи, а як ви отримали зізнання?
Вибили з нього?
Ні, шеф.
Коли Марґаріто Флорес побачив фото,
його реакція підтвердила, що він убивця.
І...
він добровільно підписав зізнання.
Будуть іще трупи, бовдуре.
Але це не єдина наша проблема.
У «Індепенденсія» є один журналіст.
Він знає більше, ніж треба.
І в будь-яку мить може написати статтю,
а я хочу, щоб він дав мені спокійно працювати.
А я хочу, щоб ти знайшов клятого Роздягача.
Усі підказки – у вас перед очима,
але ви не бачите того, чого не хочете бачити.
- Чого ми не хочемо бачити? - Ні.
Я не робитиму за вас вашу роботу.
Самі нею займіться. А я займуся своєю.
Не будемо їх змішувати.
Я знаю, що Тіто Флорес не міг убити тих жінок.
Чому?
Бо він не такий уважний.
Не такий обережний.
Як Роздягач.
Дякую.
Лише я їх бачу.
Тому ви були на похороні Паоли?
Офіцере.
Так.
Медперсонал намагався її реанімувати,
але Альма Альварес померла.
ЖІНКИ В СИНЬОМУ
Мабуть, якийсь ідіот тебе розігрував.
Він знав ім'я Альми Альварес.
Я казав тобі не лізти в цю справу.
А ще ти казав відповідати на дзвінки. І я відповідала!
Занедбавши чоловіка й дітей.
Я відповідала на дзвінки за твоїм наказом,
коли подзвонив той тип, тож не кажи мені...
Я наказав відповідати на дзвінки,
а не вірити всім ідіотам, які дзвонять!
- Як у тебе справи вдома? - Це не твоє діло!
Не моє. Але ж ти мені істерики влаштовуєш.
А як мені поводитися?
Я щойно говорила з Роздягачем, і він сказав, що вбив Анну.
Я подзвонила в лікарню, і там підтвердили, що вона вмерла.
Послухай, дай я цим займуся, а ти не втручайся.
Якщо хтось дізнається, розслідуванню кінець. Ти цього хочеш?
Я знаю, як це: прагнути знайти правду, але...
не вірю, що це кажу,
але правила існують не просто так.
Тепер я, як твій бос, наказую тобі їхати відпочивати.
Ось.
Для чого це?
Щоб ти впоралася з усім, що чекає вдома.
Хороша була вечірка?
Не дуже.
То ти на ній був?
Авжеж.
І я була. І тебе там не бачила.
Я був недовго.
І куди поїхав?
Про що ти?
Зараз 03:30.
Куди ти поїхав?
У клуб. З клієнтами.
Навіщо?
Можеш не відповідати.
Маріє, я кажу тобі правду.
Добре. Зачини двері.
Я думав, у цьому році ти обереш мого конкурента.
З днем народження, мала.
Дякую, доне Ісма.
Як святкуватимеш?
Як завжди. Удома з батьками й братами.
Цього року торт особливий.
- Справді? - Так.
Персиковий.
Черговий лікар сказав, що вона вмерла серед ночі.
- Дихальна недостатність. - Задихнулася.
І як таке могло статися, коли вона в лікарні?
А мені як знати?
У неї в шиї пухлина. Може, вона її задушила.
Ні.
Їй зробили операцію, і все було добре.
Що ми знаємо про її рідних?
Вони живуть не в місті.
- Ми з ними не говорили. - І не говоріть.
Не зв'язуйтеся з ними.
Це залишиться між нами. Зрозуміло?
У відділку більше нікого не було. Лише я.
Не диво, що в тебе такий вигляд.
Я погано спала.
Треба щось робити,
бо якщо поліція не відкриє справу повторно,
Роздягач продовжить убивати.
Я говорила з Романдіа, він сказав, що допоможе.
Будь з ним обережна.
Так, він наш командир, та хтозна, чи він на нашому боці.
Ви говорите німецькою?
Де хід музей?
- Де «вхід»... - «Де вхід у музей?»
- ...«у музей». Ось як це кажуть. - Дякую.
Я знаю, де він, і проведу вас.
- То що нам відомо? - Він їздить на машині з білим верхом.
Чудово. Скільки в місті машин з білим верхом?
У нас нема ні номерів, ні доступу до розслідування.
Як нам знати, яка машина його?
Є один спосіб.
Який?
Ми зараз здебільшого розкладаємо документи,
і якщо ми запросимо ще, ніхто нічого не запідозрить.
Тоді ми відберемо потрібні,
розкладемо їх за роком моделі, зоною реєстрації,
потім перевіримо стать, вік і, можливо, кримінальне минуле власників...
На це піде вічність.
Але це ідея. А ти що пропонуєш?
Ми всі знаємо, що на поліцію цієї країни
можуть натиснути лише ЗМІ,
То ти знову побачишся з Лукасом.
Не треба на мене так дивитися.
- Він же не хотів тебе бачити. - А може, я його?
До того ж ідеться не про мене й Лукаса.
- Що ти йому скажеш? - Правду.
Що поліція приховала смерть Альми.
Ти цього напевно не знаєш. Чи ти лікарка?
Ти лише зіпсуєш поліції репутацію.
Хіба можна її ще більше зіпсувати?
- Бос. - Заходь, Лукасе.
Сідай.
Мені подзвонив Еміліо Ескобедо.
І попросив на кілька днів притримати твою статтю.
Ні. Люди мають знати, що Роздягач на волі.
Так, Лукасе.
- Ні, ми... - Будь ласка.
Дамо їм виконати їхню роботу.
А щоб ти не засмучувався, дам тобі писати статтю про інше.
Тепер усі говорять про вбивць,
а Ґойо Каденас от-от опублікує книжку, яку написав у тюрмі.
Хто такий Ґойо Каденас?
- Довго ж ти йшов. - Так.
Прийшов, щойно зміг.
Не думай, що ти тут єдиний мій друг.
Ти й сам не віриш у те, що кажеш.
Маєш хороший вигляд.
А тебе наче пес на смітнику знайшов.
Наче в тебе мочалка на голові
й над губами.
Ти схожий на бульдога.
Гей.
Думаєш, жінки звернуть на такого увагу?
Перестань. Я прийшов не про себе поговорити.
Що ж, то підеш ні з чим.
Я тобі нічого не скажу.
Ти не знаєш, про яку справу мова.
Байдуже.
Ти більше не детектив.
Альма Альварес.
Хіба її смерть не нагадує те, як померли інші жертви Роздягача?
Ні. Альма Альварес померла від гіпоксії.
Я про те, в якому стані її знайшли.
Я не мав би тобі казати,
але вночі у відділок дзвонив Роздягач.
Що ти таке говориш?
Не прикидайся, Уріелю. Я тебе знаю.
Невже ти абсолютно впевнений, що Роздягач мертвий?
От і я не впевнений.
Особу не встановлено.
Пілар Вальдес.
Аранца Руїс.
Люсія Мартінес.
Нора Менендес.
Паола Мачадо.
Альма.
- Добрий вечір. - Вибачте.
Рональде, прошу, не залишай пляшок там.
Так, авжеж. Я зараз повернуся.
- Добрий вечір. - Добрий вечір.
- Як ви? - Усе добре, дякую.
Тут учора був мій бос. Він забув пальто.
- Учора ніхто нічого не забував. - Може, перевірите?
Він забудькуватий і, певно, десь тут його кинув.
Він член цього клубу.
Його звати Алехандро де ла Торре.
Я не можу повідомити вам цієї інформації.
Може, глянете в журнал відвідувачів?
Знайдемо його ім'я – і готово.
На все добре, сеньйорито.
- На все добре. - До побачення.
Рональдо!
Я казала не лишати там пляшок. І мала рацію.
Тепер говоритимеш з адміністратором, Рональдо.
- Добре. - Неймовірно.
Агов. Є тут хтось?
Ти зробила все це сама за дві години?
За годину й 54 хвилини.
Що це в тебе?
Мамин заповіт, за яким вона лишає все майно тобі?
То так, нічого. Як справи?
Не нервуйся. У всіх нас є секрети.
Важливо те, що Ангелес вичислила одного власника того авто.
Ходімо до Романдіа.
Чому? Чому до нього?
Бо лише він може говорити з Херардо.
І він на нашому боці.
Він на своєму боці. Своєму власному.
Він був готовий заради нас піти у відставку.
І ти в це повірила?
Він знає: звільнять нас – він теж вилетить.
Його тут не люблять.
Саме тому я йому довіряю.
Не знаю, чи справді варті довіри чоловіки, яким ти довіряєш.
Іду.
- Відчини. - Секунду!
Я втомилася й хочу лягти, любий.
Коханий.
Що ти там робив?
Нічого. Прибирав безлад.
Іди сюди. Хочу тобі щось показати.
Послухай, як штовхається твоє дитя.
Поклади сюди руку.
Відчуваєш?
Послухаю.
Херардо, ти знову так чиниш? Навіщо?
Я просто... закінчував розкладати документи. Не хвилюйся.
Цю справу закрито.
Може, підемо на прогулянку?
Забудь про роботу.
Що там?
Що там, Херардо?
- Що сталося? - Може, приляжеш?
Тобі це піде на користь.
Вибач, я мушу йти.
Куди ти, Херардо?
Ми показуємо це вам, бо довіряємо.
Ви влаштували тут свій штаб?
Я вражений.
Вражений... у значенні «молодці»,
чи в значенні «вас звільнено»?
У значенні:
«Моліться, щоб ніхто нагорі не дізнався, що тут діється».
Що ще у вас є?
Роздягач їздить на одній з цих машин.
У країні зареєстровано 3 452 машини цієї моделі з білим верхом.
У нашому місті – 1 826.
Усе одно багато.
Тому я проаналізувала дані про можливих власників, моделі й роки.
Виключила авто, зареєстровані на жінок, людей з інвалідністю,
перевірила, хто з них має кримінальне минуле.
Зосередилася на нападах на жінок.
Залишилося 26 імен, та лише одне привернуло мою увагу.
Андрес Лопес.
Має штрафи за паркування, перевищення швидкості й небезпечне водіння.
Я б розглядав тих, кого затримували за домашнє насилля.
А я – ні.
Вибачте, але
Андресу Лопесу перестали виписувати штрафи сім тижнів тому.
За тиждень до першого вбивства.
Коли вбиваєш, стаєш обережніший.
Бо не хочеш, щоб тебе зупиняла поліція за порушення ПДР.
- І де живе цей зразковий громадянин? - У цьому й проблема.
У нас є лише номер абонентської скриньки. І нам потрібен ордер.
Я це беру на себе.
ПОШТОВА СЛУЖБА МЕКСИКИ
- Прошу. - Вітаю, сонечко.
Вітаю.
Я капітан Октавіо Романдіа.
Що я можу для вас зробити, капітане?
Багато що.
Саме зараз ви можете відкрити скриньку B-403. Ім'я – Андрес Лопес.
Для цього вам потрібен ордер...
Я знав, що ви – чесна людина.
Можна розповісти вам секрет?
Розповідайте.
Я думаю, що це Талпанський Роздягач.
Не може бути.
Може.
- Кажете, Лопес? - Так, Лопес.
Секунду.
Він не заходив уже сім тижнів.
Нічого собі.
Дякую за допомогу, сонечко.
Прекрасно.
Доню.
З днем народження, Ґабіно.
Дякую, мамо. Я рано?
Глянь, що тут.
- З ким ти говориш, Томасо? - Ні з ким!
- Можна зайти? - Ще ні, доню.
Потрібно більше часу, щоб усі заспокоїлися.
Чого ти прийшла?
Ти чудово знаєш чому.
- Тобі тут не раді. Бувай. - Не говори так з сестрою.
Хочеш святкування?
Іди святкуй з новими подружками. Давай. Іди.
Зайди в дім.
Я сказала, зайди в дім.
- Так, сеньйоро. - «Так, сеньйоро».
Доню,
не думай, що я не розумію, як це для тебе важливо.
Але він – твій батько, Ґабіно.
Наберися терпіння.
- Томасо, я з тобою говорю! - Уже йду.
Донечко...
Даруй.
З днем народження, Ґабіно. Прости мені.
Ґабіно!
Ідіот!
- Обережно, Кучерявко. - Вибач.
З днем народження.
Дякую.
Я тобі дещо купив.
Це, звісно, несмак, але нагадало про тебе.
Це не несмак.
Шкода, що я щойно викинула торт.
Не слухай їх.
Продовжуй працювати.
Це дуже важливо.
Ти був у домі?
Знав, що мене не впускають, і нічого не сказав?
А що мені було казати, Кучерявко?
Мене не слухають.
Міг би хоч спробувати.
Ґабіно!
Привіт, Маріє. Хочу сказати тобі щось про Ґабіну.
Добре, не займатиму тебе.
Мій чоловік мене зрадив.
Знову.
Таке часто стається.
У Мехіко рівень повторних зрад становить 27%,
тож, шанси, що він зрадив знову, високі.
Це не статистика, Ангелес.
Це моє життя.
Так.
Вибач.
Ні, це ти вибач.
Це не твоя вина.
Як знати, чи він знову зрадив?
Чи змінилася його поведінка після першої зради?
Спочатку наче так,
та потім усе стало, як було.
Чи він коли-небудь жалкував про скоєне?
Ні.
Чи він принаймні визнав, що зраджував?
Ні.
Тоді ймовірність повторної зради надзвичайно висока.
Але щоб знати напевно, спитай його самого.
Що ти хотіла сказати про Ґабіну?
З днем народження тебе З днем народження тебе
З днем народження, люба Ґабіно З днем народження тебе
З днем народження!
Дякую.
Чогось не вистачає.
Браво, Ґабіно!
Дякую.
Як ви дізналися?
- Ти назвала дату на початку навчання. - І ти запам'ятала!
Я – ні. А вона – так.
Шосте квітня 1945 року. День, коли ти народилася.
Дякую.
Прошу.
Поздоровляю.
Ми все передивилися.
Ми щось пропустили.
Що значить «169»?
Херардо, може, це збіг.
Марка на дереві в громадському парку.
Її там будь-хто міг приклеїти.
Може, вона вже була там до того, як ми знайшли тіло.
Херардо.
Херардо!
Я розумію, в тебе стрес.
Але що ми тут робимо?
Ходімо звідси
й почнімо збирати факти, а не фантазувати...
Цс.
Іди сюди.
Дивися.
169.
Коханий, до тебе прийшла Валентина.
Ми думали, ти будеш раніше.
Знаєш, що треба робити? Це така школа...
Привіт.
Що таке?
Я тебе кохаю.
І я тебе.
Даси нам хвилинку?
Це по роботі.
Нудьга.
- Авжеж. - Тобі буде не цікаво.
Добре.
- Будь як удома. - Дякую.
Вона мені подобається.
Кажи, що прийшла сказати, і йди.
Роздягач дзвонив у відділок.
Добрий вечір.
Оце так сюрприз.
Чого ти прийшла?
Де ти був учора вночі?
Я вже тобі сказав.
У клубі.
Це не так.
Так.
Ні, я пішов не в клуб...
а в кабаре.
І не хотів тобі казати, бо знав, що ти розсердишся.
З ким ти там був?
З клієнтами.
Якими?
Маріє, будь ласка.
Це не має значення.
- Чому ти збрехав? - Я вже сказав чому.
- Ні. Кажи правду! - Я сказав!
Чому?
Бо я збирався на вечірку, але почувався приниженим.
Бо роками боровся за підвищення, якого не отримав.
Це наше майбутнє – твоє й моє, та тобі було начхати.
Як ти можеш казати, що мені начхати на наше майбутнє?
Тоді нащо було казати, що ти поліціянтка?
Я знав, до чого це призведе.
Знав.
- Це просто вирвалося. - Ти завжди думаєш, що кажеш.
Нащо ти це сказала?
Бо побачила, що вона щаслива.
Що вона щаслива?
Щаслива, бо займається ділом, через яке сама собі подобається.
Бо вона не лише дружина й мати.
І вона теж це в мені побачила.
Вона попросила розповісти їй по секрету, і я розповіла.
І склалося враження, що для тебе це важливіше за родину.
Я не повинна приховувати те, що дарує мені щастя, Алехандро.
Можна, ми продовжимо цю розмову вдома?
Маріє.
Я там сиділа.
Що?
Сиділа в шафі
й чула тебе.
Про що ти?
Коли ти говорив з нею на свій день народження.
Мене взяв такий жаль, що ти мусиш працювати в цей особливий день.
І я прийшла тебе потішити.
Хотіла зробити сюрприз.
Але справжній сюрприз чекав на мене.
Ти чула лише частину розмови.
І цього було достатньо.
Приниження, яке ти відчував учора –
ніщо, порівняно з приниженням, яке відчула тоді я.
Я слухала, як ти з цією жінкою плануєш поїздку в Акапулько.
Три години, Алехандро.
Я просиділа там три години.
Поки ти не поїхав у ресторан.
Я не знаю, що сказати.
Прости мені.
Хто вона?
Власниця готелю в Акапулько.
Твоя начальниця?
Так. Начальниця. Клієнтка.
Її звати Франческа.
Минулої ночі...
я теж був з нею.
Я б хотів усе виправити.
Навряд чи це можливо.
Можливо.
Зробімо, як ти хотіла. Їдьмо в той готель у Малінако,
де я попросив твоєї руки.
Вибирайся з будинку.
Не кажіть, що вбивця, який сидить уже 30 років, важливіший
за Роздягача!
Він живий і на волі. І знову вбиває.
Люди повинні це знати!
- Ще не бачила його таким сердитим. - Це правда.
Я бачила. Ще й не таким.
Хотіла б я знати того Лукаса.
Я теж, але це не так.
Та, певно, він подорослішав.
- Залишишся на вечерю? - Так, добре.
Ні, я зробила те, заради чого прийшла.
Валє!
Я поговорив з редактором.
- Він дозволив написати про Роздягача. - Серйозно?
Так. Хоч я думав, що він мене звільнить, бо я накричав на нього.
Ти мала рацію. Це подіяло.
Іноді люди чують, лише коли кричиш.
Поліція буде вимушена поновити розслідування.
Я почуваюся таким живим.
Розкажи мені про той дзвінок усе.
Тобто ти відповідатимеш, коли я дзвонитиму?
Послухай, я тоді...
Не переживай. Забудь.
- Вибач. - Ні.
Я твій боржник.
І заплатиш.
Я її втратив.
І не знаю, що тепер робити.
Ти не винуватий.
Не кажи так. Я розумію, що накоїв.
Ну й що? Ти ж закінчив інтрижку.
Ти помилився, але зупинився. І зосередився на сім'ї.
Так чи ні?
Так.
А що зробила Марія?
- Про що ти? - Вона тебе покинула.
Вона сама казала, що змалку хотіла бути поліціянткою.
Не будемо вдавати, що це сталося лише через твою зраду.
Те, що вона щасливіша у відділку,
ніж зі своєю сім'єю, не пов'язано з твоєю роботою, тобою чи Франческою.
Вчини так, як вчинила вона: спитай себе, що ти хочеш.
Я хочу повернути сім'ю.
Є способи це зробити.
Які?
Через суд.
Ні.
Книга перша, розділ шостий, вірш дев'ятий.
«Хіба ви не знаєте, що неправедні не вспадкують Божого Царства?
Не обманюйте себе:
ні розпусники, ні ідоляни, ні перелюбники...»
Де тато?
У відрядженні.
Коли повернеться?
Не знаю. Скоро.
Я хочу йому подзвонити.
Я ж сказала, що він у відрядженні, синку.
Номера телефону я не знаю.
Чому?
Ти не знаєш номера татового телефону?
Тобі що, байдуже?
Я такого ніколи не казала.
Подзвоню йому в бюро.
Нікуди ти не дзвонитимеш.
- Чому? Я просто... - Бо є я!
Якщо тобі щось треба – є я!
Прости.
Мамо, що з тобою?
Перепрошую.
Дякую.
Не знаю, що тобі сказати.
Лукас з тобою говорить. Поздоровляю.
Не лише говорить.
Скажімо так: губами він діє уміло.
Маріє.
Що сталося? Що з тобою?
Ну?
Він знову взявся за своє.
Цього разу ми поговорили, і я виставила його з дому.
Ну, скажи мені, що я ідіотка.
Не скажу.
Ти завжди в нього вірила.
Тому ти хороша людина.
А от він ідіот.
Дівчата. Ідіть зі мною.
Так, сеньйор.
З'ясувалося, що Андрес Лопес – не лише Андрес Лопес,
а ще й Даміан Есіха й Едуардо Суарес.
Три залишені ним адреси – вигадані.
А ще він сім тижнів не перевіряв абонентську скриньку.
Відколи почалися вбивства.
Саме так.
Певно, він тепер живе під іншим іменем.
Отже, в нас нічого нема. Так?
Нема.
Але так буває.
Зачіпки нікуди не ведуть, і треба шукати нові.
Треба продовжувати копати.
Ваша правда. Ходімо копати.
Дякую за допомогу.
Ви добре попрацювали.
Поздоровляю.
Ви постриглися?
Так. Набридло довге волосся.
Вам так личить.
Не такий сердитий.
Ми не знаємо, де він живе,
але знаємо, де були виписані штрафи.
Ми не брали до уваги віддалених місць.
Оці 12 – за однакове порушення.
Перекриття входу в один і той самий будинок.
Усі скарги подані однією жінкою.
Отже, він або працює, або живе в цьому районі.
Треба поговорити з цією жінкою.
- Поїдемо туди після зміни? - Ні.
Мені сьогодні треба прийти додому вчасно. Їдьмо зараз.
А ви дві лишіться на випадок, якщо Романдіа буде щось треба.
Ми з Марією швидко з'їздимо.
Добре.
Ходімо.
ЗМІ хочуть крові, і своєї я їм не дам.
Сеньйоре, мені нічого сказати на свій захист.
Я вважаю, що для країни й для розслідування буде краще,
якщо я звільнюся зі своєї посади, і мене хтось замінить.
Робиш із себе мученика?
Хоробро напишеш рапорт про звільнення, щоб інший дурень розгрібав твоє лайно.
Кров, Еррера. Кров.
Якщо хочете, щоб я звільнився...
Не хочу я, щоб ти звільнився, чорт забирай!
Еррера.
Мені потрібна інформація.
Потрібні відповіді.
У мене дещо є.
Ми вважаємо, що це пов'язано з віршами з Біблії.
Краще б я його не знала. Він мій сусід через вулицю.
Це ви скаржилися на сеньйора Лопеса в поліцію?
Не дуже це мені допомогло.
Він паркував машину прямо перед моєю під'їзною доріжкою.
- Ви з ним говорили? - Боже збав.
Я подавала скарги, як це роблять хороші громадяни.
І зітхнула з полегшенням, коли він виїхав.
Як це, «виїхав»? Коли?
Точно не знаю.
Сів у свою машину й поїхав.
Хай Господь його затримає, й він ніколи не повернеться.
Дякуємо за вашу допомогу й приділений нам час.
Дякую. До побачення.
Подзвонимо Романдіа?
Або самі швиденько подивимося.
Ні.
- Ми ж уже тут. - Валє.
- Що? Швиденько. - Послухай...
Нам щойно сказали, що там ніхто не живе.
- Що може статися? Зайдемо... - Валентино.
Або лишайся тут і дивися, чи ніхто не йде.
Або йди зі мною...
й дій, як офіцер поліції.
Ти божевільна, Валентино.
Леді й джентльмени...
друзі зі ЗМІ і всі, хто дивиться нас удома.
Мабуть, вам цікаво, чого ми
скликали термінову пресконференцію.
Інспекторе Еррера.
Дякую, начальнику Ескобедо.
Центральне управління поліції Мехіко хоче повідомити, що, на жаль,
справу Тлалпанського Роздягача не закрито.
Що це? Що ви кажете?
Обережно.
Хочемо повідомити вам,
що ми почали другий етап нашого розслідування.
Як ви знаєте, перший етап завершився
арештом і зізнанням Марґаріто Флореса,
злочинця, який скоїв шість з семи вбивств.
Проаналізувавши нову інформацію,
ми дійшли висновку, що Марґаріто Флорес діяв не сам.
Що він говорить?
Марґаріто Флорес був лише пішаком у грі злого генія.
Справжній Тлалпанський Роздягач усе ще на волі.
Він затятий злочинець,
розумний,
здатна будь-кого підкорити своїй волі,
як підкорив покійного Марґаріто Флореса.
- Він бреше. - Заспокойся.
Заспокойтеся!
Ми впіймали одного зі злочинців,
і рано чи пізно й інший опиниться за ґратами.
Останньою жертвою Роздягача
стала Альма Альварес,
родом з Оахаки.
У цій залі присутні її батьки.
Боже мій.
- Це Андрес Лопес? - Так.
- А це – мотузка Роздягача. - Так.
Роздягач – релігійний фанатик, що чинить суд Лінча.
На кожному місці злочину він залишав цифри.
Один. Шість. Дев'ять.
Ми не повідомляли цього громадськості з міркувань безпеки.
Ти про це знала?
Ці цифри мають таке значення...
Послання Коринфянам, розділ 6, вірш 9:
«Хіба ви не знаєте, що неправедні не вспадкують Божого Царства?
Не обманюйте себе:
ні розпусники, ні ідоляни, ні злодії,
ні користолюбці, ні п'яниці, ні злоріки –
Царства Божого не вспадкують вони!»
Ми знаємо, хто ти й що плануєш.
І ми тебе знайдемо.
Є свідчення,
що Альму Альварес знайшли живою, й померла вона в лікарні.
Що це за питання?
Майте повагу!
Ми просимо представників преси заспокоїтися й набратися терпіння...
У наступній серії...
Є люди, яким щось відомо.
А ти руки опустив і нічого не робиш.
Ґойо Каденас має рацію. Це 169 – не про релігію.
Маріє, він убив і закопав у дворі чотирьох жінок.
А якщо він допоможе знайти Роздягача?
ЖІНКИ В СИНЬОМУ
Переклад субтитрів: Анастасія Черевко