Vi kan ikke blive ved.
Det var da dig, der ringede til mig.
Ja, men nu er der gået over en uge.
Jeg kan ikke. Sådan er jeg ikke.
- Hvor belejligt. - Hvorfor det?
Fordi du kunne have gjort det forbi, før du hentede mig
- for at knalde i en bil! - Jeg går.
Jeg går fra Clara.
Det er dig og mig, Val. Det vil altid være os to.
Jeg elsker dig.
Godmorgen.
Hej, godmorgen.
Hej.
KRIMIREDAKTIONEN HASTER
"Sæt dette på forsiden i morgen.
Ellers dræber jeg nogens datter hver dag, til I gør det.
Som bevis på min identitet lagde jeg Alma Álvarez
ved 27 km-mærket ved siden af Toluca-motorvejen.
Hun var ikke død. Jeg måtte dræbe hende på Juárez Hospital.
Alma havde et modermærke på venstre lår. Det er ikke offentligt kendt."
Ring og spørg obducenten.
"Til alle byens kvinder: Jeg er jeres død.
Min ankomst er uventet, men præcis.
Politiet lyver bare, så jeg har valgt at tale direkte til jer.
Jeg jager slanger.
Jeg jager dem alene.
Jeg går i gaderne efter et kompas, som viser mig vej
og hjælper mig med at vælge. Det fører mig til dig.
Tag dig i agt, for når vores blikke mødes,
selv et kort øjeblik, er din død min. Vi ses snart."
Underskrevet Afklæderen fra Tlalpan, 169.
- Tjek det her. - Ja.
- Bekræftet. Kan jeg ringe til trykkeriet? - Ja.
Vi kan ikke bringe det.
- Det er en nyhed. - Vi tager ikke imod ordrer fra galninge.
Hold nu kæft.
- Helt ærligt... - Lucas. Lucas!
Hør efter. Hvis vi ikke bringer det,
taler du så med forældrene til de næste ofre?
Ring til trykkeriet.
Kvinderne bliver skrækslagne.
Det bør de måske også.
MED AFKLÆDERENS EGNE ORD
- Du behøver ikke banke to gange. - Er de stået op?
- Ikke endnu. - Godt. Hej.
- Kom. - Vær stille.
Jeg kommer ned om lidt.
Jeg ved ikke, hvor længe vi kan fortsætte.
- Børnene opdager det. - Ja. Selvfølgelig. De er jo ikke dumme.
- Tag mig tilbage. - Nej, jeg vil ikke foregive.
Jeg vil heller ikke foregive.
- Mor, bilen er her. - Jeg kommer nu.
Nej, lad mig.
- Bliv her. - Okay.
- Husk Alex' skolearrangement i morgen. - Er det i morgen?
Ja, som han fortalte dig i sidste uge og ugen før.
Sagen er, at i den her uge er nogle af mine kunder i byen.
De rejser i morgen, og jeg skal være der.
Alle de andre fædre kommer.
- Far, bilen kører nu. - Jeg kommer.
Jeg er et stort fjols. Det er min skyld.
- Manden, der... - Jeg elsker dig.
...taler med alle de kendte.
Vi ses.
Her kommer Jacobo Zabludovsky.
Gregorio Cadenas tager imod os her i Lecumberri-fængslet.
Gregorio, tusind tak for, at du vil tale med os her til morgen.
Du kan bare kalde mig Goyo.
I din bog skriver du udførligt om alle rædslerne her i fængslet.
Jeg har været her i 30 år,
fordi politiet besluttede, at jeg var et dyr,
der fortjente at blive spærret inde resten af livet.
Jeg kan se, at du har mange udklip hængende om Afklæderen.
Synes du ikke, at Afklæderen er et dyr?
Nej.
Dyr har ikke nogen grund.
De har ingen følelsesmæssig motivation.
Nu vi taler om motiv, hvad tror du så, tallet 169 betyder?
Politiet mener, det er et satanistisk symbol.
Overhovedet ikke. De tager fejl. Som sædvanlig.
Politiet har altid været eksperter i
at undervurdere folk i det her land.
Når de taler om uhyrer, skaber de et billede.
Så folk forventer at møde en, der er to meter høj
og har kløer og lange hugtænder.
Imens går morderen rundt derude.
Og han ser ikke anderledes ud end dig og mig.
Han går ubemærket omkring. Usynlig.
DIGTE
FILOSOFISK SATIRE
Han arbejdede vist som glaspuster. Han lavede små figurer.
- Hvem er du? Jeg kender dig ikke. - Det er Martin, vores nabo.
Mario. Mario var så venlig at tilbyde at reparere komfuret.
Jeg skal gerne hjælpe jer.
Reparatøren sagde, det kostede 250 pesos. Du kan få det samme.
Nej, skat. Du fornærmer ham, hvis du betaler for det.
Han kan invitere dig ud at spise.
I så fald ville han tabe penge på at reparere komfuret,
og restauranten ville tjene på det. Det giver ingen mening.
Hun har ikke været på stævnemøde, i jeg ved ikke hvor længe.
Aldrig.
- Jeg har aldrig været på stævnemøde. - Det vil jeg gerne så.
Han vil gerne.
Nej tak.
Farvel.
Hvad skal jeg sige, kære presse?
Offentliggørelsen af dette brev var yderst uansvarligt.
Det eneste, Lucas Otero opnåede med det,
var at give udyret taletid. Men jeg kan forsikre jer,
at kriminalassistent Herrera
finder Afklæderen og får ham draget til ansvar.
Jeg og resten af vores land
har fuld tillid til, at det vil lykkes Dem.
Værsgo.
Antallet af mord på kvinder er steget!
Den idiot til Escobedo tørrer sagen af på dig.
Han kaster dig for løverne. Og du står bare der og gør ingenting.
Jeg gør mit bedste, politiinspektør.
Hæver du stemmen over for mig?
Nej.
Undskyld.
Du mærker presset helt heroppe, ikke?
Jo.
Der er nogen derude, der ved noget.
Og hvorfor siger de ikke noget?
Fordi hele byen er bange for Afklæderen.
Vil du gerne have, at nogen siger noget?
Så sørg for, at de er mere bange for dig end for ham.
Nej.
Med al respekt, så er tiderne skiftet.
Respekt, min bare røv!
Det fis kan du fortælle de piger, der er rendt ind i svinet.
Fortæl dem det!
Skal jeg hjælpe dig eller ej?
Jeg har læst i Biblen hele natten. Det giver ikke mening.
Folk dræber for religion hver dag. Det behøver ikke give mening.
- Tag fødderne ned. - Ja. Men verset giver ikke mening.
Afklæderens ofre svarer ikke til dem, som er nævnt i kapitel 6, vers 9.
Politiet tolker det, så det passer.
Som Valentina siger.
Milde moses.
Biblen er ofte blevet fortolket som belæg for al slags vold,
men det her stemmer ikke.
Hvis det ikke er fra Biblen, hvad betyder "169" så?
- Det ved jeg ikke. En besked. - Noget, han ønsker, vi skal forstå.
Fødderne ned.
Jeg har walkie-talkier med.
Så vær søde at huske koderne.
Og husk...
...at de udelukkende er til officiel brug.
Næh, giver mændene ovenpå os endelig andet end den skide fløjte?
Det er ikke våben, men det er en start.
Og hvad har ændret sig? Hvorfor sagde de ja?
Ja, helt ærligt... så ved de det ikke.
Men I skal kunne kommunikere.
Og det er jo nemmere at få tilgivelse end tilladelse.
De bekymrer Dem altså om os. Hvor sødt.
- Du tager ham vel ikke tilbage? - Nej, men det er ikke så enkelt.
Det virker ellers ret enkelt.
Fortæl mig om Lucas i stedet for. Har han slået op med Clara?
Han smider hende faktisk ud i aften.
Tillykke. Du vandt.
- Hvorfor kan du ikke være glad? - Fordi jeg ved, hvordan det ender.
Du keder dig. Han bliver såret.
Er det Alejandros ven?
- Jerónimo. Hvad laver du her? - María.
- Har du et øjeblik? - Ja.
Gå i forvejen. Jeg kommer.
Kom med.
Er alt okay?
Nej, slet ikke. Jeg ville ikke være kommet,
men jeg synes, du skal vide, hvad der foregår.
Hvad foregår der?
Jeg mødte Alejandro. Han er ikke fokuseret på sit arbejde, han taler ikke,
og han bor på hotel. Han savner dig, for pokker.
Beklager, men jeg har ikke tid lige nu. Jeg skal arbejde.
Hør her.
Han vil ikke gå rettens vej, men han har visse muligheder.
Hvad snakker du om?
Udkastet til en retskendelse,
der tvinger dig til at sige dit job op og blive hjemme.
Hvad?
Når en hustrus arbejde skader familiens moralske integritet,
kan manden ifølge loven kræve, at hun siger op.
Landets domstole er på hans side.
- Det kan han ikke. - Jo, men du kan ikke.
Jeg kan godt lide dig. Ingen ønsker det her.
Men du må komme til fornuft. Det er gået over gevind.
- Hvad er det for noget pis? - Du kan nægte.
Politiarbejde skader ikke familiens moralske struktur.
Det er lige meget, om det skader eller ej. Manden bestemmer.
Ifølge civilretsloven paragraf 169...
- Hold da kæft. - Hvad?
Hvad?
Paragraf 169 i civilretsloven.
Hvad med den? Hvor står det?
"En mand kan modsætte sig, at hans hustru har et arbejde."
Umuligt. Det kan ikke være tilfældigt.
Tilfældigheder er forbindelser, vi ikke har fået øje på.
- Så hvad vil Afklæderen? - Måske straffe sine ofre.
- De arbejdede alle sammen. - Men de var ikke gift.
Derfor sørger han for straffen.
- "169" handler ikke om religion. - Men hvorfor dræbe kvinder, der arbejder?
- Er han død? - Han lå bundet i sit køleskab.
Hold da kæft.
Han havde mange navne. Andrés López. Damián Ézija.
- Hvad med Eduardo Suárez? - Her hed han Lalo Suárez.
Virkelig?
Han opførte sig ikke mærkeligt.
Han holdt lav profil. Han passede sit arbejde.
Et par gange tog jeg ham i at snige sig ud ad bagdøren for at...
Ja, du ved. Med damen.
Javel.
- Arbejder hun her? Må jeg tale med hende? - Det gjorde hun.
Det må være ægte kærlighed, for hun rejste samme dag.
Du har vel ikke hendes papirer?
Jo, de er her, men de er jo fortrolige.
Hvor fortrolige?
Hun var det andet offer. Arantza Ruiz, stewardesse.
Pilar Valdez, sygeplejerske.
Lucy Martínez, syerske.
Nora Menéndez, rengøringsassistent.
Paola Machado, servitrice.
Og Alma Álvarez, ekspedient i en skobutik.
Alle havde et arbejde, og alle bar uniform.
Vi tror, han beholder uniformerne, og at de betyder noget for ham.
Ikke en dårlig teori.
Der har været sager, hvor morderen beholdt ofrenes ejendele.
- Trofæer. - Præcis.
Ifølge protokollen skal vi handle i borgernes interesse.
Vi må advare folk.
- Vi vil ikke skabe panik. - Folk er allerede i panik.
Hvad skete der, da du nævnte bilen med det hvide tag for Afklæderen?
Nemlig. Den blev brændt af lige udenfor, og vi mistede vores eneste spor.
Lad os ikke miste flere.
Kommissæren har ret.
Vi kan ikke gå ud med det, før vi ved mere.
Så vi gør ingenting? Mange kvinder i uniform kan ende som ofre.
For eksempel os.
Vi bærer også uniform.
MINDER FRA CELLE 23
Hvad læser du? Må jeg se?
- Goyo Cadenas har ret. - I hvad?
Han sagde i et interview, at "169" ikke var satanisk.
Goyo Cadenas dræbte og begravede fire kvinder i sin baghave, María.
Måske er han ikke lige typen, du skal lytte til.
Måske kan han finde Afklæderen.
Hvordan?
Du skal bede Lucas skaffe mig et pressekort.
Hvorfor vil nogen besøge sådan en mand?
Jeg skriver en artikel om hr. Cadenas' bog.
Findes der ikke bedre bøger at skrive om?
Tøser har sgu nogle sære lyster.
Han scorer flere, end de fleste gør udenfor.
Selv gifte kvinder besøger ham. Ligesom Dem selv.
Ja.
Pressebesøg varer fem minutter. Jeg kalder på Dem.
Tak.
Goddag, hr. Cadenas.
Mit navn er María.
Jeg arbejder på en historie om Afklæderen til avisen Independencia.
Hvilken slags historie?
Vi har ikke ret lang tid,
så jeg vil gerne tale om, hvad der kan drive nogen til at begå en forbrydelse.
Jeg har nogle spørgsmål med.
María.
Det er et dejligt navn, María.
Hver gang jeg hører det, tænker jeg på María de los Ángeles González.
Deres første offer?
Står der nogen spørgsmål om hende på dit papir?
Nej.
Så begynder det dårligt.
For at komme ind i hovedet på en kunstner
må man kende hans kunst.
De ser altså Afklæderen som en kunstner?
Nu forsøger du at tale om noget, som...
...du ikke ved noget om.
Hvis jeg...
...i dette øjeblik...
...rækker tværs over dette bord...
...og kommer over til dig, kan jeg brække alle knoglerne i din hals.
De har sagt, at politiet tog fejl angående Afklæderens motiver.
Hvordan vidste De det?
Hvis jeg ikke føler mig skyldig, er jeg det så?
- Ja. - Det mener jeg ikke.
Tre minutter!
Du er misundelig!
Han hader, når jeg får besøg. Især af kvinder. Han vil have mig i fred!
Hvad er det, politiet ikke ser?
Hvor mange ofre har Afklæderen dræbt?
- Syv. - Der kan du se.
Igen... og igen. Til kræfterne slipper op.
Syv ofre.
Man skal være dygtig for ikke at blive fanget.
Mener du ikke det?
Jeg kan godt lide klaver. Jeg spiller klaver. Vidste du det?
Nej, det vidste jeg ikke.
Vi havde et skønt klaver ude i gården.
Det tog mig meget lang tid at lære...
- Vil De hjælpe mig? - Det tog mange år, før jeg spillede godt.
Man bliver ikke perfekt i første forsøg.
Så skete der det for måske fire år siden,
at vi havde en voldsom brand herinde, María,
og klaveret blev ødelagt.
Fængselsinspektøren ville ikke engang give os et nyt.
- Tiden er gået. - Det var ikke fem minutter.
- De har intet fortalt mig. - Jo. Du hører ikke efter.
Tiden er gået.
Fortæl mig nu noget. Noget, jeg kan bruge.
Så vil jeg have noget til gengæld.
- Hvad? - Et klaver.
Et klaver?
Så fortæller jeg alt, hvad du behøver.
Jeg kan ikke skaffe et klaver.
Så tror jeg ikke, jeg kan hjælpe dig, betjent.
- Hej. - Hej.
Skal vi gå?
Er der noget galt?
Min bedstemor vil sende mig i byen med vores nabo. Så jeg får en kæreste.
Okay.
Det er da pænt af hende at tænke på dit kærlighedsliv.
Hvad med dig? Vil du gerne?
Jeg sagde nej.
Det er da fint.
Vi kender jo ikke hendes smag...
Kan du ikke lide din nabo? Er han grim?
Vil du med ud at spise i morgen?
Mig?
Ja... Ja, selvfølgelig. Helt sikkert.
- Du kommer ikke ind. - Hvorfor ikke?
Jeg vil ikke lyve for børnene mere.
Hvordan kunne du være så sød i morges og så forråde mig på den måde?
Forråde? Hvad snakker du om?
Spil nu ikke dum. Du sendte Jerónimo for at true mig.
Er du vanvittig? Tror du, jeg... Jeg har ikke sendt nogen.
Jeg tror ikke på dig.
Hvad sagde han til dig?
- De eneste, du gør fortræd, er børnene. - Hvad sagde han?
- At få en dommer til at afskedige mig? - Afskedige dig? Det har jeg ikke gjort.
- Har du talt med Jerónimo eller ej? - Ja, jeg har. Han kom hen på hotellet.
- María! - Det kan godt være, loven er på din side.
- Jeg er ligeglad, hvad jeg skal gøre. - Du lytter ikke.
Hvis du gør det her, mister du mig for evigt!
Jeg har ikke bedt Jerónimo om...
I weekenden fortæller vi børnene, at vi er blevet separeret.
María, hold nu op!
Efter gårsdagens pressemøde
drukner stationen i arbejde, så i dag betjener I krisetelefonerne
og taler med vidner, som henvender sig på stationen.
Lad mig se.
Alle beskeder skal sorteres i tre bunker.
Første bunke med de spor, efterforskerne skal følge op på.
Kvinder, der er forsvundet for nylig.
Alle, der har set eller hørt noget vedrørende "169".
Blottere, lurere og den slags.
Sager, der ikke omhandler Afklæderen, skal i anden bunke.
Og alle tosserne og galningene, der spilder vores tid, i tredje bunke.
Nogen spørgsmål?
Find ud af det.
Hvor er María?
Betjent de la Torre kommer senere af personlige årsager.
Synes I ikke, jeres fars arbejde er spændende?
Jo, frøken.
Godmorgen. Hvordan går det?
Godmorgen, fru de la Torre. Kommer Deres mand også?
Desværre ikke.
Der dukkede noget op på hans arbejde, men jeg kan overtage.
Ja, det kan De vel.
Fint.
Den næste far, vi skal byde velkommen, er hr. Capellini, Cassandras far.
Han er advokat.
- Godmorgen, børn. - Godmorgen.
Jeg hedder Diego Capellini, og jeg er advokat.
Mexico Citys Politi.
Undskyld, politiassistent. Jeg stiller Dem ind.
Mexico Citys Politi.
De må da vide, at vi ikke kan gøre noget. Ved De, hvor stor byen er?
- Nar! - Goddag.
Det er satanisterne, der mødes i La Viga-parken og hører djævelsk musik.
Mexico Citys Politi.
Han råber sjofelheder efter kvinder på gaden.
Min kæreste tror, hendes far er Afklæderen.
- Hun græder tit, men nu er det for meget. - Hun trænger til en ny kæreste.
- Og lugten kommer fra hans lejlighed? - Jeg ryger ikke pot.
Jeg tror, min slagter er Afklæderen.
- Hvordan ved De det? - Han er sær og stille. Og har langt hår.
Langt hår betyder ikke, at man er morder.
- Hvornår skete det? - For syv år siden.
Han overfaldt min kusine, og han kaldte kvinder for slanger.
- Slanger? Ligesom i brevet i avisen. - Lige nøjagtig.
- Han sagde, at kvinder ikke bør arbejde. - Lige et øjeblik.
Det er et spor.
- Ubrugeligt. Bunke tre. - Fordi hun ikke kendte hans navn?
Fordi hun formentlig var prostitueret, og det er ikke Afklæderens typiske offer.
Desuden er det syv år siden. Længe før han begyndte at dræbe.
Bunke tre.
Og nu er turen kommet til Alex' mor, fru María de la Torre.
Tak.
Hej med jer. Jeg hedder María.
Jeg er ikke kun Alex' mor. Jeg arbejder også som politibetjent.
Ser I, da jeg var på jeres alder, var det min allerstørste drøm.
Da jeg blev ældre,
begyndte folk at sige til mig, at jeg skulle gemme drømmene væk.
At jeg kun kunne blive hustru og mor.
Og jeg troede på dem.
Indtil livet en dag gav mig et hårdt slag.
Det gjorde ondt.
Så huskede jeg, hvem jeg var...
...og hvem jeg ville være.
Så hvis nogen af jer, både drenge og piger,
drømmer om at blive astronaut eller brandmand
eller filmstjerne eller politibetjent, så bliv det.
Ingen skal bilde jer ind, at I ikke må drømme.
Ved I, hvornår jeg lærte det?
Den sidste dag på politiskolen, da jeg, trods min frygt,
turde springe ud af et fly fra tre tusind meters højde.
Nogen spørgsmål?
Var De bange for at springe ud af flyet?
Meget. Men til sidst...
Du, Alex.
- Ja? - Jeg synes, din mor er sej.
Mor.
Tak.
- Held og lykke, mor. - Tak.
María? Skifter.
- Ja? María her, skifter. - Kom. Ángeles har fundet noget.
Jeg troede, I ville synes, jeg var skør.
- Det er så længe siden. - Det betyder ikke noget.
I telefonen sagde De ikke, hvad Deres kusine Alicia levede af.
Nej. Det er vel ligegyldigt, hvordan hun betalte sin husleje.
Du kan roligt sige det nu.
Vi kom ikke for at dømme eller anholde din kusine. Vi vil hjælpe dig.
Hun trak på gaden.
Nær Sullivan. Der samlede han hende op.
Han tilbød hende noget at drikke, og hun lod, som om hun drak det.
- Det var meget klogt. - Det reddede måske hendes liv.
Han bandt hendes arme med reb og lagde hænderne om halsen...
...og sagde, at kvinder ikke skulle arbejde.
Så sparkede hun ham og fik sig kæmpet ud af bilen.
Hun stak af med hænderne bundet. Hun løb, til hun ikke kunne mere.
Ved du, hvor vi finder din kusine? Vi skal tale med hende.
Nej. Nogle måneder senere flyttede hun op nordpå til Juárez.
En mand, som åbent afslører sine tanker for en prostitueret,
lyder ikke som samme grundige mand, der ingen fingeraftryk efterlod.
Det er en meget fornuftig iagttagelse. Det lyder ikke som samme mand.
Det kunne godt være den samme.
En, som ikke kan spille klaver, kan blive til en, der kan.
- Jeg synes, vi skal tale med Gerardo. - Og sige hvad?
At vi fulgte et spor, Lozano havde afvist?
At vi talte med en, som ikke selv er et vidne,
og som ikke har set det rigtige vidne i syv år?
Så lad os finde nogle sikre beviser.
Jeg er træt af ikke at føle mig som betjent.
Af at have kæmpet mig til en uniform kun for at servere kaffe.
Af at gå bag ryggen på mine brødre, som ikke taler til mig,
og min far, som ignorerer mig.
Jeg synes, vi skal gøre os bemærket.
Så skal vi have adgang til de uopklarede sager.
Kun sådan kan vi finde andre mulige ofre. Men sagsmapperne er låst inde.
Stedet her er sikkert. Især til den slags arbejde, I skal lave.
Ofrenes omgangskreds ved noget, og I får de røvhuller til at snakke.
Aquileo Mata, livredder, hvor Nora Menéndez arbejdede.
Offer nummer fem.
Jorge Armando Pérez, ambulanceredder.
Han arbejdede sammen med Pilar Valdez, offer nummer to.
Der er køkkenet.
Bruno Argüelles, ejer af caféen, hvor Paola Machado arbejdede.
- Argüelles, følg med. - Offer nummer seks.
Félix Jimenez, leder af tekstilfabrikken, hvor Lucía Martínez arbejdede.
Offer nummer tre.
Gerardo har været væk hele dagen og svarer ikke.
Ved du, hvor han er?
Nej. Han gik i morges sammen med dine brødre og Díaz.
- Og ingen af dem svarer? - Nej.
Der står intet i kalenderen om ham eller Gilberto.
Mærkeligt.
Ja, det er. Hvis det kan hjælpe, gav jeg Gerardos piller til Lozano.
- Måske giver han ham dem. - Ja, tak.
- Hav en god aften, - Tak, i lige måde.
- Jeg ved det ikke. - Hvad gjorde du ved Paola Machado?
- Ingenting! - Sig det!
Dumme svin!
Hold nu op...
Fortæl mig mere.
Hvad fanden sker der?
Hvad laver De her?
Nej, hvad laver I her? Troede du ikke, jeg ville opdage det?
- De ville jo se resultater. - Sgu da ikke sådan her, din nar.
Stop det her. Det er fandeme en ordre.
- De sagde, De stolede på mig. - Ja, men...
De sagde, at De stolede fuldt ud
på den organisation, De står i spidsen for, og på dens metoder.
Hvis De ikke vil fyre mig...
...så lad mig arbejde.
Jeg gransker Andrés López-sagen.
Politiet tror, Afklæderen dræbte ham for bilen, men det må være noget andet.
Han arbejdede på en fabrik, da han blev dræbt.
Der havde han en kæreste, som forsvandt samme dag.
Jeg har hendes papirer her, og ved du hvad?
Hun var Afklæderens første offer. Hende, de ikke har identificeret.
Det er jo kæmpestort.
Ja, jeg er sikker på, at det har noget med fabrikken at gøre.
- Hvorfor tror du det? - Jeg tror, de kendte hinanden.
Både den første stjålne bil og det første offer kom derfra.
Jeg forklarer det senere. Vi ses om en time. Jeg elsker dig.
Hallo?
- Mor, hvordan går det? - Alt går fint.
- Kan du blive lidt længere hos børnene? - Ja, selvfølgelig.
- Hvorfor har du solgt klaveret? - Ingen spiller på det.
Det er jo Alejandros.
Ja, men det tog også alt for meget plads.
Tak, mor.
Kom så, dit svin! Spyt ud!
Hvorfor trækker du vejret? Kan du godt lide smagen af blod?
- Stop... Ikke mere. - Ikke mere hvad?
Ikke mere hvad?
- Jeg kneppede hende. - Beto, stop!
Hvorfor holdt du det hemmeligt?
- Hvorfor skjulte du din affære med Lucy? - Fordi jeg er gift.
Jeg har børn.
Men jeg gjorde det forbi. Jeg var færdig med hende.
- Jeg lavede ikke andet med hende. - Hvorfor ikke?
Hun fik en kæreste.
Jeg hørte hende tale i telefon i værkstedet den aften, hun døde.
De lagde planer. De skulle mødes.
- Hvor? - På en bar eller en restaurant.
Et sted, der hedder El Paraíso.
UOPKLAREDE SAGER
Åh gud.
Du brød ind på mit kontor. Du rodede i mine skuffer.
Og du stjal mine nøgler.
Undskyld.
Jeg fulgte bare Deres råd om
at få tilgivelse i stedet for tilladelse.
Jeg tænkte, at hvis jeg fandt beviser...
Du har ingen grænser.
Den slags koster dyrt her.
Tag hjem og fortæl din mand, at eventyret er slut.
Du skal ikke komme i morgen. Du er fyret.
Giv mig mine nøgler. Nu!
Offer nummer et var ikke Afklæderens første.
- María. - Der kan være mange ofre, vi ikke kender.
Måske var han ikke altid så omhyggelig. Måske efterlod han spor.
Giv mig beviserne. Har du nogen?
Nej.
Farvel.
Du er fandeme anstrengende, Emilio.
- Undskyld, hr. præsident. - Fik I ham?
- Det er derfor, jeg er her. - Hvad vil du?
Politiet anholder og torturerer folk,
og mit arbejde er at ændre politiet...
Nej, dit arbejde var at ændre politiets image.
Nu er dit arbejde at fange Afklæderen.
Ved du, hvorfor jeg står her?
Fordi jeg i de afgørende øjeblikke gjorde, hvad der skulle gøres.
Hvad laver du her?
Jeg ved, du er bange for at bruge dit navn i rapporten.
Da du fortalte os, hvad der var sket, gned du dig på håndleddene.
Du huskede, hvad han gjorde.
Vi ønsker det samme.
At det her ikke sker for andre.
Derfor skal du lave en anmeldelse under dit rigtige navn.
Ellers kan vi ikke bruge den.
- Jeg har en mand og en søn. - Toño, vi spiser.
De ved intet om min fortid, og de må aldrig finde ud af det.
- Gid jeg kunne hjælpe, men... - Jeg forstår.
Men politiet her i landet tager kun to ting alvorligt:
Vidneudsagn og beviser.
- Vent her. - Selvfølgelig.
- María? - Kommissær. Jeg skal vise Dem noget.
- Undskyld mig. - Kom indenfor.
Jeg er nødt til at dulme nerverne. Har De noget at drikke?
Ja.
Hvis du vil have dit job tilbage...
...spilder du tiden.
Hvad er det?
Beviser fra et overfald for syv år siden.
En mand kaldte kvinder for slanger og truede med at dræbe dem.
Men hun slap væk. Det er rebet, han bandt hende med.
"Offer nummer et var ikke Afklæderens første."
Han øvede sig.
Det ser sådan ud.
Er jeg stadig fyret?
Ikke i dag.
Ved du, hvad en efterforskers vigtigste egenskab er?
- Hvad? - Vedholdenhed.
Og hvad er den største svaghed?
- Det samme? - Præcis.
Flot arbejde.
Tak, kommissær.
- Tak for hvad? - For at De skubbede mig ud af det fly.
Og viste mig, hvad jeg kan.
De troede på mig.
Nej.
Nej... undskyld. Tilgiv mig.
Jeg er ikke...
Jeg skal gå nu.
Ja.
Vi ses i morgen, María.
Jeg er separeret.
- Javel. - Det er ikke det samme som skilt.
Det er rigtigt.
Vi ses i morgen.
Går det fremad?
Emilio Escobedo? Politidirektør?
- Ja. - Skrid ad helvede til, dit svin.
Hvem kalder du et svin?
Jeg smadrer dig!
Jero.
Hvad fanden har du gang i?
Du skal ikke hjælpe mig! Og lad María være i fred!
Hører du mig?
MARÍA DE LA TORRE DEN KVINDELIGE POLITIENHED
GREGORIO CADENAS LECUMBERRI-FÆNGSLET
Lucas?
Lucas!
Lucas?
Lucas!
Hvad har de gjort ved dig?
Lucas? Lucas!
Hjælp mig!
En ambulance, for helvede.
En ambulance, for helvede!
I næste afsnit...
Jeg ved godt, det er svært at tro på, men jeg forsøger at hjælpe.
Fra Lecumberri-fængslet.
Cassandra. Hun kendte sandheden, men ingen troede hende.
Det er meget farligt at efterforske det alene.
Vi regne ud, hvad Goyo vil fortælle os.
For 15 år siden blev en kvinde slået ihjel.
Hun drev et børnehjem.
Tekster af: Lisa Kristensen Villeneuve