Це не може довго тривати.
Ти ж перший мені подзвонив.
Знаю. Ми вже тиждень зустрічаємося...
Я більше так не можу.
Як зручно.
Що?
Сказав би, що розстаємося, до того, як забрав мене з дому й повіз
- на парковку трахатися! - Я йду від Клари.
Я йду від Клари.
Ми будемо лише вдвох, Вал.
Завжди були лише ти і я.
Я тебе кохаю.
Доброго ранку.
Привіт. Доброго ранку.
Гей.
ВІДДІЛ КРИМІНАЛЬНИХ НОВИН ТЕРМІНОВО
«Опублікуйте це завтра на першій сторінці,
або я щодня вбиватиму чиюсь дочку, поки не опублікуєте.
Щоб підтвердити, що я це я, скажу, що я кинув Альму Альварес
на Толуцькому шосе біля стовпчика 27 кілометра.
Вона померла не там. Я мусив убити її в Лікарні Хуареса.
В Альми була гарна родимка на лівому стегні.
Про це ніде не писали».
Перевір. Подзвони криміналістам.
«Усім жінкам у країні: я ваша смерть.
Я з'являюся неочікувано – де й коли треба.
Поліція постійно бреше, тому я звертаюся до вас особисто.
Я полюю на змій.
Полюю на них сам.
Коли ходжу по вулицях, мене веде компас.
Він допомагає обирати. Він веде мене до вас.
Ідіть обережно, бо коли наші очі зустрінуться
хоч на мить, я стану вашою смертю.
Скоро побачимося».
Підпис: Тлалпанський Роздягач, 169.
- Перевір. - Так, сеньйоре.
Бос, усе підтверджено.
- Дзвонити в друкарню? - Дзвони.
Не можна цього публікувати.
- Чому? Це новини. - Виконаємо вимогу психа?
Помовч.
- Бос, благаю. - Лукасе.
- Благаю вас! - Лукасе!
Якщо вирішимо не публікувати,
як ти поясниш це батькам наступних жертв?
Дзвоніть у друкарню.
Жінки будуть нажахані.
Може, так і краще.
ЖІНКИ В СИНЬОМУ
РОЗДЯГАЧ ПРЯМА МОВА
Не обов'язково двічі стукати. Заходь.
Вони вже встали?
- Ще ні. - Добре.
Привіт.
- Ходімо. - Тихо.
Я спущуся через хвилину.
Не знаю, чи довго ми це втримаємо в таємниці.
Діти щось помітять.
Так.
Авжеж помітять. Вони не дурні.
- Дозволь повернутися. - Ні. Не хочу прикидатися.
І я не хочу.
- Мамо, бус уже приїхав. - Іду.
Я піду.
- А ти будь тут. - Добре.
Не забудь завтра піти в Алексову школу.
Той відкритий урок завтра?
Так, завтра. Він казав тобі на минулому й позаминулому тижні.
Річ у тім, що на цьому тижні ми приймаємо клієнтів.
Лише цього тижня. Завтра вони їдуть, і я маю бути в бюро.
Татки інших дітей будуть у школі.
- Тату, бус уже їде. - Іду.
Я ідіот.
- Сам винен. - А тепер –
- чоловік, який приводить... - Я тебе кохаю.
...у ваш дім найпопулярніших особистостей.
- Бувай. - Вітайте:
людина дня – Якобо Заблудовскі.
Дон Ґреґоріо Каденас вітає нас у в'язниці Лекумберрі.
Доне Ґреґоріо, дякуємо, що знайшли час зустрітися з нами.
Звіть мене «Ґойо».
ҐРЕҐОРІО КАДЕНАС ТЮРМА ЛЕКУМБЕРРІ
У своїй книжці ви багато пишете про жахи цієї тюрми.
Я просидів тут 30 років,
бо поліція вирішила, що я тварина,
яка мусить сидіти в клітці до кінця своїх днів.
Бачу, у вас багато газетних вирізок про Роздягача.
Ви не вважаєте його твариною?
Ні.
У тварин нема пояснень.
Нема емоційної мотивації.
Щодо мотиву – Дон Ґойо, як вважаєте, що значить число 169?
Поліція думає, що це якийсь сатанинський символ.
Не згоден.
Вони як завжди помиляються.
Поліція завжди
недооцінювала наш народ.
Коли вони говорять про чудовиськ, то створюють відповідний образ.
І люди уявляють собі когось понад два метри заввишки
з пазурами й іклами.
А тим часом справжній убивця десь серед нас.
І нічим не відрізняється від вас чи мене.
Це хтось непомітний, невидимий.
ХУАНА ІНЕС ДЕ ЛА КРУС ВІРШІ
ФІЛОСОФСЬКА САТИРА
Здається, він працював склодувом.
- Видував усякі фігурки. - Справді?
Хто ви? Я вас не знаю.
Це Мартін, наш сусід.
Маріо.
Маріо люб'язно запропонував полагодити духовку.
Буду радий допомогти.
За таку роботу майстер запросив 250 песо. Я заплачу вам стільки ж.
Ні, сонечко. Не ображай його розмовами про гроші.
Дозволь йому натомість запросити тебе на вечерю.
То він не лише втратить потенційний заробіток,
а ще й витратиться на ресторан.
Це безглуздо.
Вона не була на побаченні... вже дуже давно.
Ніколи.
Я ніколи не була на побаченні.
Я хотів би вас запросити.
Він хотів би.
Ні, дякую.
До побачення.
Що я можу вам сказати, дорогі представники ЗМІ?
Публікація цього листа – верх безвідповідальності.
Репортер Лукас Отеро лише спрямував прожектор
на цього звіра.
Але запевняю вас:
детектив Еррера
знайде Роздягача й віддасть у руки правосуддя.
Я, як і решта громадян країни,
абсолютно впевнений, що вам це під силу, детективе.
Вам слово.
Убивства жінок почастішали, детективе Еррера!
Цей козел Ескобедо відсторонився від цієї справи.
І зробив з тебе цапа-відбувайла.
А ти руки опустив і нікого не робиш.
Я роблю все, що можу, командире.
Ти підвищуєш на мене голос?
Ні, сеньйоре.
Перепрошую.
Від напруження в тебе аж горло стискається, так?
Так.
А є люди, яким щось відомо.
Знаєш, чому вони мовчать?
Бо все місто боїться Роздягача.
Хочеш, щоб вони заговорили?
Тоді хай тебе бояться більше, ніж його.
Ні.
Вибачте, сеньйоре,
але часи змінилися.
У дупи моєї проси вибачення.
Скажи це всім дівчатам, чий шлях перетнувся з цим покидьком.
Давай, скажи!
Тобі потрібна допомога чи ні?
Я цілу ніч перечитувала Біблію й не бачу ніякого сенсу.
Люди щодня вбивають через релігію.
Для цього й не треба сенсу.
- Опусти ноги. - Знаю.
Вибір вірша не має сенсу.
Жертви Роздягача не відносяться
до жодної з груп, згаданих у Посланні до коринтян 1, 6:9.
Поліції вигідно це так трактувати.
Як і казала Валентина.
Це ж треба.
Біблію трактують, як хочуть,
щоб виправдати насилля.
Але цей вірш не підходить.
Якщо це не з Біблії – що значить 169?
Не знаю. Якесь послання.
Щось таке, що ми повинні зрозуміти.
Прийми ноги зі стола.
Я приніс вам рації.
- Подивимося. - Вивчіть коди
й пам'ятайте:
це лише для розмов по роботі.
Повірити не можу, що боси
нарешті видали нам ще щось крім свистків.
Це не зброя, але добре для початку.
- Так. - Що змінилося?
Чому вони нарешті погодилися?
Насправді вони про це не знають,
але вам же потрібен зв'язок.
Краще просити пробачення, ніж дозволу.
Ви про нас переживаєте. Як приємно.
Ти ж не дозволила йому повернутися?
Ні. Але все складно.
А як на мене – нічого складного.
Може, краще розповіси мені про Лукаса? Як він? Досі з Кларою?
Сьогодні ввечері він порве з нею.
Поздоровляю. Ти перемогла.
Чому ти за мене не радієш?
Я б пораділа, якби не знала, як усе скінчиться.
Ти знудишся, зробиш йому боляче.
Це не друг Алехандро?
- Херонімо. - Маріє.
Чого ти тут?
- Маєш хвилинку? - Авжеж.
- Іди. Я наздожену. - Добре.
Ходімо.
Усе добре?
Ні.
Не добре. Я не хотів приходити,
та ти маєш знати, що діється.
А що діється?
Я бачив Алехандро.
Він не може зосередитися на роботі, ні з ким не говорить,
живе в готелі. Він сумує за тобою, чорт забирай.
Мені шкода, Херонімо. У мене нема на це часу.
Мушу працювати. Вибач.
Послухай.
Він не хоче звертатися в суд, але має таке право.
Що ти таке кажеш?
- Що це? - Це чернетка рішення суду,
яке зобов'язує тебе звільнитися й повернутися додому.
Що?
Коли робота дружини
шкодить моральній цілісності сім'ї,
за законом, чоловік може змусити дружину звільнитися.
Суди цієї країни будуть на його боці.
- Він не може так вчинити. - Це ти не можеш. А він може.
Ти мені симпатична.
І ніхто не хоче йти таким шляхом.
Але ти мусиш отямитися. Ситуація вийшла з-під контролю.
Що це за херня?
Це можна спростувати.
Робота в поліції не шкодить сімейній моралі.
Схоже, шкодить чи ні – не має значення.
Як скаже чоловік, так і буде.
Згідно з Цивільним кодексом, стаття 169...
СТАТТЯ 169
- Чорт. - Що таке?
Дивіться.
Стаття 169 Цивільного кодексу.
І що там написано?
«Чоловік може заперечувати проти того, щоб жінка працювала».
Не може бути.
Це не збіг.
Збіг – це ще не усвідомлений зв'язок.
То чого ж хоче Роздягач?
Мабуть, покарати своїх жертв.
Вони всі мали роботу.
Але жодна не була заміжня.
Ось чому він їх карає.
169 не має стосунку до релігії.
Але навіщо вбивати жінок, які працюють?
Як це – він мертвий?
Його знайшли зв'язаним у холодильнику.
Не може бути.
Він мав багато псевдонімів. Андрес Лопес, Даміан Есіха.
Може, Едуардо Суарес.
Тут звався Лало Суарес.
- Невже? - Угу.
Він був цілком нормальний.
Тихий. Добре виконував роботу.
Кілька разів я бачив, як він вислизав через чорний хід, щоб...
ну, ви розумієте, до своєї дівчини.
Ясно.
Вона тут працює? Можна з нею поговорити?
Колись працювала.
Це, мабуть, справжня любов, бо вона зникла в той самий день, що й він.
У вас є її справа?
Так. Справи в мене тут, друже, але...
ця інформація конфіденційна.
Дуже конфіденційна?
Це друга жертва. Аранца Руїс, стюардеса.
Пілар Вальдес, медсестра.
Лусі Мартінес, швачка.
Нора Менендес, прибиральниця.
Паола Мачадо, офіціантка.
І Альма Альварес, продавчиня взуття.
Усі вони мали роботу й носили уніформу.
Мабуть, він зберігає їхню уніформу, бо вона щось для нього значить.
Непогана теорія.
Були випадки, коли вбивці зберігали речі жертв.
Як трофеї.
Саме так.
За протоколом ми маємо діяти в інтересах суспільства.
Треба попередити людей.
Ні, ми не будемо сіяти паніку на вулицях.
Вулиці вже охоплені панікою.
Що сталося, коли ти сказала Роздягачу
про машину з білим верхом?
Отож.
Її було спалено прямо перед управлінням,
і ми втратили нашу єдину зачіпку.
Не втратьмо так само ще одну.
Капітан правий.
Треба мовчати про це, поки не знайдемо ще щось.
То що, нічого не робимо?
Багато жінок носять уніформи. Вони теж можуть постраждати.
І ми теж.
Ми теж в уніформі.
СПОГАДИ З КАМЕРИ 23 Ґ. КАДЕНАС
Що читаєш? Дай гляну.
Ґойо Каденас має рацію.
У чому?
В інтерв'ю він сказав, що в числі 169 нема нічого сатанинського.
Маріє, Ґойо Каденас убив і поховав у себе у дворі чотирьох жінок.
Не думаю, що варто зважати на думки таких людей.
А якщо він допоможе знайти Роздягача?
Як?
Попроси Лукаса дістати для мене журналістське посвідчення.
Не розумію, нащо відвідувати таку людину.
Я пишу статтю про книжку сеньйора Каденаса.
Хіба нема кращих книжок, про які можна писати?
І чого жінки ним так захоплюються?
У цього типа більше харизми, ніж у чоловіків на свободі.
Навіть заміжні, як оце ви, приходять до нього.
Ясно.
Візити для преси тривають п'ять хвилин. Я скажу, коли час закінчиться.
Дякую.
Добрий вечір, сеньйоре Каденас.
Мене звати Марія.
Я пишу статтю про Роздягача для «Індепенденсії».
І що в ній буде?
У нас небагато часу,
тому хочу зосередитися на причинах, які штовхають людину вчинити злочин.
Я записала кілька питань.
Марія.
Мені подобається ваше ім'я.
Щоразу, як чую його, згадую Марію де лос Ангелес Ґонзалес.
Це ваша перша жертва?
На вашому листочку є питання про неї?
Нема.
Тоді це поганий початок.
Хочете зазирнути в голову митця –
вивчіть його твори.
Отже, Тлалпанський Роздягач – митець?
Ви хочете говорити про те,
чого не розумієте. Так?
Якщо я...
зараз...
перестрибну цей стіл...
і схоплю вас, то можу зламати кожну кістку у вашій шиї.
Ви сказали, що поліція неправильно розуміє мотиви Роздягача.
Чому ви так думаєте?
Якщо я не почуваюся винуватим – чи я винуватий?
- Так. - Ні. Я так не думаю.
Три хвилини!
Ти ревнуєш!
Його бісить те, що до мене приходять відвідувачі, особливо жінки.
Хоче, щоб я був лиш його.
То чого не бачить поліція?
Скількох жінок убив Роздягач?
Сімох.
От бачите.
І знову. І знову.
Поки не виснажиться.
Сім жертв.
Треба бути справжнім майстром, щоб не попастися.
Як думаєте?
Я люблю фортепіано. І вмію грати.
Ви це знали?
Ні, не знала.
У нас у дворі стояло гарне фортепіано.
Ви й не уявляєте, скільки я вчився...
Ви допоможете мені чи ні?
Багато років пішло на те, щоб навчитися добре грати.
Перша спроба ніколи не ідеальна.
Мабуть, минуло вже чотири роки.
Та сталася пожежа,
й фортепіано згоріло.
Ви не повірите, але начальник не купив нам нового.
Час сплив!
Ні. Ще трохи є.
- Ви нічого мені не сказали. - Неправда. Ви не слухаєте.
Час сплив.
Скажіть мені хоч щось корисне, будь ласка.
Можу сказати більше, але в обмін на щось.
- На що? - На фортепіано.
Фортепіано?
Тоді я скажу вам усе, що вам треба знати.
Навряд чи я дістану фортепіано.
Тоді я вам не допоможу, поліціантко.
- Привіт. - Привіт.
Ходімо?
Усе добре?
Бабуся хоче, щоб я пішла на побачення з сусідом.
Хоче, щоб у мене був хлопець.
Ясно.
Так приємно, що вона турбується про твоє любовне життя.
А ти що?
Хочеш з ним піти?
Я відмовилася.
Чудово. Так?
Невідомо, які в неї смаки...
А тобі сусід не подобається? Негарний?
Хочеш завтра зі мною повечеряти?
Я?
Так. Авжеж.
Не заходь.
Чому? Що сталося?
Я більше не брехатиму дітям про нас.
Як ти міг так солодко до мене говорити, а потім встромити ножа в спину?
Як я міг? Що? Про що ти?
Не вдавай, що не знаєш. Ти послав Херонімо мені погрожувати.
Ти збожеволіла?
Ти думала... Я нікого нікуди не слав.
Я тобі не вірю.
Що він... Що він тобі сказав?
Хіба ти не розумієш, що постраждають лише діти?
Що він зробив?
Ти попросиш суддю змусити мене звільнитися?
Змусити тебе звільнитися? Я такого не робив! Клянуся!
- Ти говорив з Херонімо чи ні? - Так. Говорив.
Він заїжджав до мене в готель. Маріє!
Мені байдуже, якщо навіть усі закони на твоєму боці!
Байдуже, що я мушу робити.
- Ти мене не слухаєш. - Байдуже!
Якщо ти на це підеш – втратиш мене назавжди!
Ти мене слухаєш? Я не казав Херонімо...
На цих вихідних поговоримо з дітьми й скажемо, що ми розійшлися.
Маріє, благаю!
Після вчорашньої пресконференції
управління тоне в роботі, тому ви відповідатимете на дзвінки
й розмовлятимете з усіма, хто прийде сюди щось розповісти.
Слухайте.
Усі повідомлення складайте в три стоси.
Перший – зачіпки, на які слід звернути увагу детективам.
Недавно зниклі жінки,
щось пов'язане з числом 169.
Вуаєристи, збоченці – щось таке.
Те, що не стосується Роздягача – в другий стос.
А психів чи диваків, які марнують наш час – у третій стос.
Є питання?
Ти відповіси.
Де Марія?
Офіцер де ла Торре спізнюється з особистих причин.
Ви вважаєте, що у ваших татів цікава робота?
Так, сеньйоро.
Доброго ранку. Як справи?
Вітаю, сеньйоро де ла Торре. Ви прийшли з чоловіком?
Боюся, що ні.
Він не зміг вирватися з роботи, але я його заміню.
Ясно. Добре.
Чудово.
Наступний тато – сеньйор Капелліні, тато Кассандри.
Він адвокат.
Вітаю, діти.
Доброго ранку.
Мене звати Дієґо Капелліні. Я адвокат.
Управління поліції Мехіко.
Вибачте, офіцере. Я вас з'єднаю.
Управління поліції Мехіко.
Ви не пам'ятаєте?
Авжеж ми нічого не можемо зробити. Це ж величезне місто.
- Козел. - Доброго ранку.
Це сатаністи, які збираються в парку Ла Віґа
слухати музику, що прославляє Диявола.
Управління поліції Мехіко.
Тут один чоловік вигукував непристойності жінці, що йшла мимо.
Моя дівчина вважає, що її вітчим – Роздягач.
Вона весь час плаче, але цей раз аж ридає.
Бо їй потрібен новий хлопець.
А запах точно йде з його квартири?
Сам я марихуани не курю.
Думаю, Роздягач – це мій м'ясник.
Чому ви так вважаєте?
Він дивний і такий тихий, а ще в нього довге волосся.
Довге волосся не робить з людини вбивцю.
Коли це сталося?
Сім років тому.
Він накинувся на мою кузину й назвав жінок зміями.
Зміями? Як у своєму листі в газеті?
От і я про це подумала.
Ще він казав, що жінкам не можна працювати.
Хвилинку, будь ласка.
Це хороша зачіпка.
Не годиться. Третій стос.
Чому? Бо вона не знала його імені?
Передусім тому, що то була, певно, повія,
що не підходить під образ типової жертви Роздягача.
А ще – це було сім років тому, задовго до того, як він почав убивати.
Третій стос.
А тепер – мама Алекса, сеньйора Марія де ла Торре.
Дякую.
Усім привіт.
Мене звати Марія.
Я не лише мама Алекса,
а ще й офіцерка поліції.
Знаєте,
у вашому віці я мріяла працювати в поліції.
А коли підросла,
мені почали казати, що я мушу відмовитися від мрій.
Що можу бути лише дружиною чи матір'ю.
І я послухалася.
Та якось життя струснуло мене.
Боляче струснуло.
І тоді я зрозуміла, хто я,
і згадала, ким хотіла бути.
Тому якщо ви, хлопці й дівчата,
мрієте стати астронавтами, пожежниками,
кінозірками чи поліціантами – ставайте.
Нехай ніхто не забороняє вам мріяти.
Знаєте, коли я це зрозуміла?
В останній день навчання на офіцера поліції,
коли я поборола страх
і стрибнула з парашутом з трьох тисяч метрів.
Є питання?
Вам було страшно стрибати з літака?
Дуже. Та зрештою...
Алексе.
Що?
У тебе крута мама.
Мамо.
Дякую.
Удачі тобі, мамо.
Дякую.
Маріє, прийом.
Так. Марія слухає.
Приїжджай. Ангелес дещо знайшла.
Думала, скажете, що я здуріла,
бо вважаю, що це Роздягач.
Це було давно.
Байдуже, як давно.
По телефону ви не сказали,
як ваша кузина, Алісія, заробляла на життя.
Не сказала.
Хіба має значення, як вона оплачувала рахунки?
Скажіть нам правду, Лауро.
Ми тут не для того, щоб осуджувати чи заарештовувати вашу кузину.
Ми хочемо допомогти.
Вона працювала на вулицях.
Біля Салліван Авеню.
Він зняв її там.
Запропонував випити з пляшки, й вона вдала, що випила.
Дуже розумно.
Може, це врятувало їй життя.
Він зв'язав їй руки мотузкою, схопив за шию...
...й сказав, що жінки не повинні працювати.
Тоді вона вдарила його ногою, вистрибнула з машини
побігла геть зі зв'язаними руками.
Бігла, поки не знесилилась.
А де знайти вашу кузину?
Треба з нею поговорити.
Я не знаю.
Після тої події вона переїхала на північ – у Хуарес.
Чоловік, який відкрито заявляє про свої погляди повії,
не схожий на того обережного чоловіка, який не лишає жодного відбитка.
Дуже слушне зауваження.
Навряд чи це той самий чоловік.
А може, й той самий.
Хто не вміє грати на фортепіано, може згодом навчитися.
Треба поговорити з Херардо.
І що ми йому скажемо?
Що працюємо над зачіпкою, яку Лозано відкинув?
Що говорили з жінкою, яка сама нічого не бачила,
лише розповідала про кузину, з якою сім років не спілкується.
То давайте знайдемо переконливі докази.
Бо мені набридло почуватися, наче я не справжній коп,
а наділа форму, лише щоб подавати каву.
Набридло вести розслідування за спинами в братів, які зі мною не говорять,
й батька, для якого мене наче не існує.
Давайте голосно заявимо про себе.
Нам потрібен доступ до справ, у яких злочини не було розкрито.
Лише так ми знайдемо інших можливих жертв.
Але ці справи під замком.
Це безпечне місце, особливо для роботи, яку вам треба провести.
Знайомі жертв щось знають, і розкажуть нам,
навіть якщо не хотітимуть.
Акілео Мата,
охоронець басейну, де працювала Нора Менендес.
Жертва номер п'ять.
Хорхе Перес, парамедик.
Працював на тій самій зміні, що й Пілар Вальдес, друга жертва.
Подивися на кухні.
Бруно Арґуеєс, власник кафе,
да працювала Паола Мачадо...
- Доне Арґуеєс. Ідіть зі мною. - ...жертва номер шість.
Фелікс Хіменес, директор фабрики, де працювала Лючія Мартінес...
...третя жертва.
Херардо нема цілий день. На виклики по радіо не відповідає.
І ти не знаєш, де він?
Не уявляю, Ґабіно. Він поїхав уранці з іншими братами й Діасом.
- І жоден не відповідає? - Жоден.
У журналі нема нічого про нього чи Жильберто.
Дивно.
Угу. Дивно. До речі, я дала Лозано таблетки Херардо.
Може, він їх йому відвезе.
Добре. Дякую.
- Угу. І я тобі дякую. - На все добре.
- Я не знаю. - Як це не знаєш?
Що ти зробив з Паолою Мачадо?
- Нічого! - Кажи!
Покидьок!
Благаю, перестаньте!
Розповідай.
Що це таке, Ерреро?
Чому ви тут, сеньйоре?
Ні. Чому ти тут, козел? Думав, я не дізнаюся?
Ви ж просили результати.
Але не таким шляхом.
Закінчуй свою маленьку гру. Це наказ.
Ви сказали, що довіряєте мені.
Так, але...
Ви сказали, що повністю довіряєте очолюваній вами структурі
і її методам.
Тож якщо не звільняєте мене...
дайте виконувати роботу.
Я розслідую справу Андреса Лопеса.
Поліція вважає, що Роздягач убив його заради машини,
та я підозрював, що причина інша.
Коли його вбили, він працював на фабриці манекенів.
Там у нього була подружка, яка зникла в день його вбивства.
Я дістав її особову справу й фото. І знаєш що?
Це перша жертва Роздягача, яку так і не ідентифікували.
Нічого собі. Оце так новина.
Я впевнений, що це якось пов'язано з фабрикою манекенів.
Чому ти так думаєш?
Не знаю. Але, думаю, вони були знайомі.
Є якийсь зв'язок з першою вкраденою машиною й першою жертвою.
Розкажу тобі все пізніше.
Побачимося вдома через годину. Люблю тебе.
Алло.
Мамо, як справи?
Усе добре.
Ти можеш ще трохи посидіти з дітьми?
Аякже.
Нащо ти продала фортепіано?
Бо на ньому ніхто не грає.
Але воно належить Алехандро.
Так. Але воно займало багато місця.
Дякую, мамо.
Лови!
Говори, падло!
Будеш сидіти й мовчати?
Чому мовчиш? Любиш смак крові?
Козел.
- Досить. - Чого досить?
Чого досить?
- Я її трахав. - Бето, стій.
Чому не розповів про це?
Чому ти не розповів про стосунки з Лусі?
Бо я жонатий.
У мене діти.
Але я припинив ту інтрижку. Закінчив стосунки.
- Е-е? - Між нами більше нічого не було.
Чому?
Бо вона завела собі кавалера.
Я чув, як вона говорила по телефону на фабриці у вечір загибелі.
Вони щось планували. Хотіли зустрітися.
Де?
У барі чи ресторані – не знаю.
Заклад під назвою «Рай».
НЕРОЗКРИТІ ЗЛОЧИНИ
О боже!
Ти проникла в мій кабінет, зазирала в мої шухляди
й украла мої ключі!
Простіть мене.
Я послухалася вашої поради:
краще просити пробачення, ніж дозволу.
А ще я подумала, що як знайду докази...
Ти не розумієш, коли спинитися.
За таке тут можна багато чим поплатитися.
Тому йди додому й скажи чоловіку, що твою пригоду закінчено.
І не приходь завтра. Тебе звільнено.
Віддай ключі. Негайно!
Жертва номер один не була першою жертвою Роздягача.
Маріє.
Можливо, є багато жертв, про які ми не знаємо.
Можливо, не з усіма він був такий обережний і десь залишив слід.
Потрібні докази. Ти їх маєш?
Ні.
Прощавай.
Ти такий докучливий, Еміліо. Неймовірно.
- Вибачте, пане президент. - Його піймали?
Саме тому я тут.
Що ти хочеш?
Поліція хапає й катує людей,
а моя робота – змінити поліцію...
Ні. Твоя робота була змінити імідж поліції.
А тепер твоя робота – піймати Роздягача.
Знаєш, як я опинився на цій посаді?
У критичній ситуації я робив те, що мусив робити.
Чого ви прийшли?
Знаю, ви боїтеся, що поліція дізнається ваше справжнє ім'я.
Коли ви розповідали про ті події,
я бачила, як ви трете зап'ястки,
наче згадуєте те, що він з вами робив.
У нас з вами одне бажання:
щоб більше ніхто не пережив те, що пережили ви.
Для цього вам треба подати заяву й підписати справжнім ім'ям.
Лише так ми зможемо її використати.
- У мене чоловік і син. - Тоньйо, вечеря готова.
Вони не знають про моє минуле, і я не хочу, щоб дізналися.
Я б хотіла допомогти, але...
Розумію.
Але поліція в цій країні ставиться серйозно лише до двох речей:
заяв і доказів.
Зачекайте тут.
Авжеж.
- Марія? - Капітане,
я маю вам дещо показати.
Вибачте.
Заходь.
Я мушу заспокоїтися. Наллєте мені випити?
Так.
Якщо ти хочеш, що я тебе поновив...
марнуєш час.
Що це?
Доказ, наданий жінкою, на яку сім років тому
напав чоловік, який казав, що жінки – змії, і він усіх повбиває.
Їй вдалося втекти.
Він зв'язав її цією мотузкою.
«Жертва номер один була не першою жертвою Роздягача».
Він тренувався.
Схоже, що так.
То мене таки звільнено?
Не сьогодні.
Знаєш, яка риса для детектива найважливіша?
Яка?
Небажання здаватися.
А яка найстрашніша вада?
Воно ж?
Точно.
Молодець.
Дякую, капітане.
За що?
Що скинули мене з літака.
Що показали, на що я здатна.
Що вірите в мене.
Ні.
Вибачте.
Простіть мене.
Я не...
Я піду.
Так, аякже.
До завтра, Маріє.
Я розійшлася з чоловіком.
- Зрозумів. - Але розійтися – це ще не розлучитися.
Це правда.
До завтра.
Є прогрес?
Еміліо Ескоберо? Начальник поліції?
- Так. - Пішов ти, козел.
То хто козел?
Пішов ти!
Херонімо.
Та що з тобою таке?
Не треба мені допомагати!
Не чіпай Марію!
Почув?
ЖІНОЧИЙ ЗАГІН ПОЛІЦІЇ
МАРІЯ ДЕ ЛА ТОРРЕ
ҐРЕҐОРІО КАДЕНАС ТЮРМА ЛЕКУМБЕРРІ
Лукасе.
Лукасе!
Що з тобою зробили?
Лукасе!
Прошу, допоможіть!
Потрібна швидка!
Швидка, чорт забирай!
У наступній серії...
У це важко повірити, та я хочу допомогти.
ТЮРМА ЛЕКУМБЕРРІ
З тюрми Лекумберрі.
Кассандра. Вона знала правду, та їй ніхто не вірив.
Вам самим дуже небезпечно розслідувати цю справу.
Треба з'ясувати, що Ґойо намагається нам сказати.
Років 15 тому було вбито жінку.
Вона керувала сиротинцем.
ЖІНКИ В СИНЬОМУ
Переклад субтитрів: Анастасія Черевко