Това беше Кена, кучето ни.
А ето го дневника на мама.
Така и не се престраших да го прочета докрай.
"Помня деня, когато доведоха Бенито."
Маноло вече е на 18 години.
Порасна.
В къщата няма да е същото без него.
Напускат дома, но остават в сърцата ни.
Помниш ли, когато той дойде? Колко объркан беше.
Как мога да забравя!
- Боже! Добре ли си? - Проклето дете!
- Дай да видя! - Остави го, Бенито.
Боже.
Притискай.
- Иди при лекаря. - Абсурд!
Няма да те оставим сама с него. Той е зверче, има нож.
- Не е зверче, а едно уплашено дете. - Роса.
- Луис, води го при лекаря! - Няма да те оставя сама.
- Ще се справя. - Добре.
Ела, отче.
Как се казваш?
Аз съм Роса.
Наранил си някого с ножа, който държиш.
Ще ми го дадеш ли?
Страхуваш ли се?
И аз се страхувам.
Тогава си разказвам някоя приказка.
Ще ти разкажа една, ако ми дадеш ножа.
Но да знаеш, че моите приказки са много смешни.
Погледни ме.
Няма да ти сторя нищо лошо.
Обещавам ти.
WOMEN IN BLUE
Като много млада
мама претърпяла злополука, заради която останала бездетна.
Мислела, че никога няма да има семейство.
Затова станала монахиня.
Започнала да работи със сираци и изоставени деца.
Така се сдобила със семейството, за което мечтаела.
- Беше ли омъжена? - Имаше един Норберто.
Навестяваше я, но не й беше мъж. Той беше женен и имаше деца.
Почина преди години.
Отидох на погребението му, но жена му ме изгони.
Явно всички знаеха тайната му.
Камила. Маноло.
Антонио.
"Майко Роса, благодарим, че повярва в нас, когато другите ни отритваха."
"Честит Ден на майката. Обичам те много."
"Мамо, благодаря ти за обичта. Грижиш се за мен, когато ми е зле."
Тази е на Бенито.
Попитахте защо не се е обадила в полицията.
От гордост.
Тя искаше да проучи миналото на Бенито.
Смяташе, че само тя може да го освободи
от чудовището в него.
Точно това накрая я погуби.
Бенито може да е убил приемната си майка, но това не значи, че е Разголвача.
Съгласна съм.
Трябва да намерим връзка с убийствата на Разголвача.
Мотив.
Всяка нощ се напикава.
Свещеникът, който оправя леглата, реши да го накаже
и едва не загуби окото си.
- А семейството му? - Не знаем нищо за него.
Полицията го остави тук и не ни разкри нищо повече.
Казал ли е нещо?
Нито думичка, откакто е дошъл.
Роса, знам какво си мислиш.
Нищо не съм казала.
Не е нужно. Познавам те по-добре от всеки.
След случилото се днес
препоръчвам Бенито да бъде изпратен в психиатрична клиника.
Няма нужда.
Трябва му семейство, това е.
Не можем да помогнем на някои деца, Роса,
защото имат специални потребности.
Майко, знаеш, че децата в такива институции
не излизат от там излекувани.
На мен ми реагира, слуша ме.
Роса.
Полицаят, който го е намерил, не ти е казал нищо.
- Така е. - Нека проуча миналото му.
Ти най-добре знаеш, че открием ли какво е причинило травмата,
можем да я лекуваме.
"Миналото ми ме беляза.
Съдбата ми отреди да не мога да раждам, но осиновяването ми даде шанс.
Интуицията ми подсказва,
че също като мен Бенито заслужава шанса да има семейство."
Такава беше мама.
Колкото щедра, толкова и наивна.
Елате, деца!
Искам да ви запозная с някого.
Братята и сестрите ти. Това е Антонио.
Здрасти. Висенте.
Приятно ми е, казвам се Камила. На колко си? Аз съм на девет.
Бенито не е готов да говори.
Но ние няма да му мълчим, нали?
Трябва да се запознаеш с още един член. Кена! Ела тук, момичето ми.
Тя не хапе, стара е, но ще се разбирате добре.
- Кой е гладен? - Аз.
- Да наредим масата. - Хайде.
Той беше странен още от първия ден.
Постоянно мълчеше.
Не беше срамежлив.
Сякаш кроеше нещо наум.
Искам да ми разкажеш за майка си.
Някой хубав спомен с нея.
Или с баща ти.
Здрасти.
Значи ти си Бенито.
Бенито, това е Норберто.
- Той ни посещава от време на време. - Когато мога.
Ще изчакам отвън.
Какво ти става?
Така ли ще правиш?
Сложих го да спи, първият му ден е.
Каза, че няма да осиновяваш повече деца.
А ти - че ще напуснеш жена си.
Не е същото.
Бог иска да го отгледам.
Като си тръгне Маноло, ще имаш три деца. Защо са ти четири?
Би могъл да ми помагаш, ако заживееш с мен.
Спри.
Къде тръгна?
Спокойно, миличък.
Всичко е наред, успокой се. Виждаш ли?
Всичко е наред.
Дай да видим. Донеси чаршаф.
И си облечи друга пижама.
Ти ли го нарисува?
"Какво ти се е случило? Кой те е наранил така?
Трябва да разбера какво го плаши."
Какво си открила, Роса?
Как можех да го забравя!
Но уви, нямам никаква информация.
Каквото и да ми кажете, ще го отнеса в гроба.
Нямам право да обсъждам случая, сеньора. Не пиша аз правилата.
Случаят не е ли приключен?
Не, още не знаем кой е извършителят.
- Няма как да ви разкрия... - Изслушайте ме.
Имам дългогодишен опит с деца, които са преживели ужасни неща.
За да му помогна, ми трябва информация за миналото му.
Ако не знам какво го мъчи,
как да му помогна?
Бенито не говори. Не е проронил и дума за един месец.
Но всяка вечер се напикава в леглото
и се събужда потен от кошмарите си.
Ако го накарам да говори, може би ще ни каже
какво се е случило с майка му, а това може да помогне на разследването.
Моля ви.
Момчето е станало свидетел на нещо жестоко.
В онази нощ ни се обадиха от пречиствателната станция.
- Инспектор Моралес. - Гарсия.
- Заподозрени? - Засега няма.
Викаме всички на разпит.
Никой не е видял нищо необичайно. Жертвата е работила в станцията.
Казва се Хасинта Перея. Елате с мен.
Насам, сеньор. В онзи резервоар, номер 37.
- Извадихте ли я? - Не, чакахме вас.
Защо, по дяволите? И жертвата има достойнство.
- Извадете я! - Чухте го, вадете я!
Момче, нямаш работа там! Какво търси тук това дете?
- Разпитай го. - Слушам. Хванете момчето!
"В онази вечер Бенито видял нещо, което би сломило всеки.
Собствената си майка - мъртва.
Захвърлена като измет."
Приятелите й я описват като тиха жена.
Когато хванахме момчето, го заведохме в къщата му,
за да видим има ли още някой там, но нямаше.
- Живели са сами. - Значи бащата е неизвестен?
Може ли да взема това?
Предмети от миналото
може да му помогнат да си спомни нещо.
Преди да отведем момчето в манастира,
го заведохме у тях да си вземе багажа.
Може би ще намерите нещо повече там.
Извинявай, Бенито.
Искам да ти помогна, но трябва да ми позволиш.
Няма да те насилвам, но ако ми позволиш, ще се почувстваш по-добре.
Може би дори кошмарите ще секнат.
Не искаш ли?
Прости ми.
"Въпреки че любопитството ме глождеше,
спазих обещанието си и спрях да ровя в нещата му без позволение.
Терапията с плетене на въже не му помогна да проговори."
Каква е тази терапия?
Занимание, което те залисва
и те насърчава да проговориш.
Не, Висенте, започни го наново.
- Казах ти, че трябва да е по-стегнато. - Добре, мамо.
Искам да изпратя писмо на мама на небето, може ли?
Разбира се. Ще го завържем за балон.
- Ами ако някоя птица го изяде? - Ще й заседне в гушата.
А ти, Бенито? Искаш ли да споделиш нещо?
Видяхте ли плитката на Бенито? Много хубаво въже се е получило.
А още се учи. Виждате ли?
Много добре, браво.
Висенте!
"Тревожа се за Висенте, той не го приема. Мисля, че ревнува."
Не е вярно, не ревнувах.
Знаех, че ще се случи нещо лошо.
Защо?
Така я гледаше,
сякаш я мразеше.
Липсвах ли ти?
Да, знаеш го.
Не си идвал от месец.
Не те очаквах.
Обичаш ли ме?
Много.
Тук съм, нали?
Да.
Може и да нямаме всичко, което искаме,
но това тук, този танц, никой не може да ни го отнеме.
Махни се от мен!
Все следеше мама, мразеше я. Знаех, че Бенито е опасен.
- Остави ме! - Спокойно.
Стига вече! Какво ти става?
Нищо. Той беше, той е животно.
Не говори така!
Криеше се зад вратата и ви наблюдаваше!
- Вярно ли е това, Бенито? - Успокой се.
Бързо по стаите!
- Добре ли си? - Да.
Върви.
Стига вече, Бенито, сериозно говоря.
В тази къща не търпим никакво насилие.
Понякога усещам, че ще проговориш,
а друг път - че това е невъзможно.
Не разбирам какво ти минава през ума.
Защо е този страх, тази омраза?
Настоятелката май беше права.
Нуждаеш се от помощ каквато не мога да ти осигуря.
"И тъкмо когато щях да се откажа..."
Ако ви кажа, обещавате ли да мълчите?
Кълна се в Бог.
Мама се казваше Хасинта.
"Тогава за пръв път проговори.
И ми разказа какво е станало.
В онази вечер, както в много други,
го събудили писъците на майка му."
Защо ме излъга в очите?
Къде беше? Чаках половин час!
Половин час! С кого беше?
С кого се чукаше?
Събуди се, Бенито.
Стой тук, не отваряй очи.
Не гледай.
"Попитах го какво е изпитал,
но той само разказа какво е станало.
Хасинта е постъпила като всяка друга майка.
Искала по-добър живот за сина си,
затова заминала с него.
Хасинта знаела рисковете от този ход,
но също, че е по-опасно да остане."
Горката.
Важното е, че сме заедно и повече никой няма да ни нарани.
Кълна се в живота си.
А истинските обещания...
Не се нарушават.
"Известно време Хасинта спазвала думата си.
Намерила си работа в пречиствателна станция.
Бенито я изпращал до тролея всяка сутрин.
На тази крехка възраст я посрещал от работа всеки следобед.
Чувствал се отговорен да я пази.
Полека-лека малкото и мрачно място, където избягали,
се превърнало в техен дом.
До деня, когато...
Бенито помислил, че се е объркал, затова зачакал следващия тролей,
по-следващия и така, докато не се стъмнило."
Ей, момче.
Качвай се. Ще те закарам до спирката на майка ти.
"Бенито слязъл на последната спирка,
пречиствателната станция.
За миг решил, че му се привижда призрак, но не.
Бил баща му - Рене.
Бил жив и ги намерил."
Моля те, пусни ме!
Развържи ме!
Чуй ме. Не си виновен за постъпката на баща си.
Не си.
Спи спокойно.
Вече си в безопасност.
Нали няма да ходя в болницата?
Няма, разбира се.
Благодаря, че ми се довери.
Сега заспивай. Лека нощ.
"Държах на дадената дума,
но в онзи момент осъзнах, че единственият начин да помогна
е да разкажа истината на полицията.
Благодарение на видяното от Бенито, скоро след това баща му влезе в затвора."
Какъвто бащата, такъв и синът. И двамата са изверги.
Отивам да нахраня кучетата.
Това, че си бил свидетел на насилие, няма как да не ти се отрази.
- Не е вярно. - Напротив.
Убиха родителите ми пред очите ми,
но никога не съм искала да нараня някого.
Миналото на един човек не оправдава постъпките му в настоящето.
Бенито ли е Разголвача?
Не знам.
Знаем само, че се е научил да плете въже.
Бенито е бил затворен,
но при Роса е станал по-спокоен, а не по-буен.
Рано е да си вадим заключения. Трябва ни повече информация.
Искам да изляза малко на въздух.
Чаках те. Вечерта, когато щяхме да говорим.
Напоследък животът ми е много объркан.
Съжаляваш ли?
Всичко, на което са ме учили,
ми говори, че това между нас беше грешка.
Но...
не съжалявам.
В момента съм много объркана.
И не мога да определя точно чувствата си.
Искам да знам накъде върви животът ми,
преди да направя нещо,
което да нарани и двама ни.
Не се тревожи за мен.
Свикнал съм с болката.
Какво ти е причинило болка?
Имах син.
Сега щеше да е на пет.
Но почина на 11-месечна възраст.
Бях при него, в стаята му.
И заспах.
До него.
Събудиха ме писъците на майка му, той не дишаше.
Уволниха ме от полицията.
И с пълно право.
Как щях да се грижа за цял град, щом не можах да опазя сина си?
Съжалявам.
Намерих нещо в дневника.
Когато Бенито е бил на 17 години.
След като разговарял с Роса за смъртта на майка си,
нещата сякаш се успокоили.
Така поне смятала тя. До инцидента с кучето.
Кена.
Точно така, Кена. Виж.
"Бенито е при мен от седем години и много се е променил.
Вписа се в семейството.
Не е разговорлив,
но обича малките радости в живота, като цветята примерно.
Най-вече розите на двора.
Бях дълбоко убедена, че съм го променила
и вече не е буен, какъв беше отначало.
Инцидентът ме хвана неподготвена."
Тя ме ухапа.
Ухапа ме!
Спокойно, миличък!
Кена!
Успокой се, обич моя.
Кена!
Ти я уби!
- Тя ме ухапа! - Лъжеш, ти я уби!
- Ухапа ме! - Ти си звяр! Убиец!
Висенте.
Недей да виниш Бенито за това, което направи Кена.
Трябва да се сдобрите.
Поговори с него, той ти е брат.
Няма да се сдобря с убиец.
Случилото се е по вина на Кена, не на Бенито.
Не е вярно.
Кога си виждала Кена да напада?
На брат ти му направиха 52 шева. За малко да загуби ръката си.
- Да беше умрял! - Стига! Не говори така!
- Знаеш, че Бенито е имал тежко детство. - А аз?
Той поне има баща.
Баща му не е добър човек.
Тогава защо си пишат?
"Чудех се дали Бенито и баща му държаха някаква връзка.
Какви ли идеи му насаждаше?
Дано Бог ми прости, но нямам избор - ще наруша обета.
Всеки ден той ходеше само при розите.
Намерих писмата, които баща му е пращал от затвора."
Обеща да не ми ровиш в нещата.
Вярваш ли в написаното?
Казал си му къде да намери майка ти?
Да.
Кажи ми, че не си знаел намеренията му.
Беше й за урок.
Радвам се, че се обади.
Къде е майка ти?
На работа.
Работи. Така ли се грижи за теб? Оставя те сам, а тя мие чинии?
Ако те обичаше, нямаше да те оставя сам, а мен - да ме напусне.
Работещите жени пренебрегват семействата си.
Оставят ни, когато имаме най-голяма нужда.
Знаеш ли защо? Забравят каква е ролята им.
Времето на майка ти изтече. Тя вече няма да се научи.
Опита се да открадне сина ми, най-свидното ми.
Няма да й го простя.
Той искаше да й помогне.
Да я научи.
Но напразно.
Затова съблече униформата й
и тикна мама в резервоар с вода.
Държа я, докато дробовете й не се напълниха с вода.
Заради мен го направи.
Бясното куче, сине...
Трябва да се умъртви.
Напусни дома ми.
Не те познавам! Повече не си ми син.
Не си ми син! Проклет да е денят, когато те срещнах!
Може ли да ми върнеш кутията, моля те?
Ще си тръгна сутринта.
Чух разговора между Бенито и мама.
Щом тя се прибра вътре, отидох да повикам полиция.
Той беше признал участието си в убийството на майка си.
Това стигаше да го арестуват!
ЗА ПРЪВ ПЪТ СЕ СТРАХУВАМ ЗА ЖИВОТА СИ.
- Трябва да дойдете с мен! - Успокой се, момче. Седни.
Няма време!
Трябва да дойдете с мен, мама е в беда!
Първо ни дай повече информация, кажи какво е станало.
Мама ще бъде убита.
Бенито ще убие мама!
ВРЕМЕ Е.
Бенито?
Висенте?
Мамо!
Не!
Не! Мамо!
Мамо!
Щом си имал този дневник от 15 години, защо не го предаде на полицията?
Разбира се, че го предадох, затова не влязох в затвора.
Ръцете на тила!
Не намериха Бенито, затова набедиха мен.
Роса е била първата жертва.
Да кажем на Херардо, преди Бенито да убие отново.
В следващия епизод.
Смятаме, че става дума за социопат.
- Това как ни помага? - По-лесно ще го разберем.
Имаме негова снимка като 15-годишен.
Някой може да го познае.
Разголвача я е отвлякъл.
WOMEN IN BLUE
Превод на субтитрите Катина Николова