Det her er Quena. Vores hund.
Og det her er mors dagbog.
Jeg har aldrig turdet læse det hele.
"Jeg husker tydeligt, da jeg mødte Benito."
Så Manolo er allerede 18 år. Han er en voksen mand.
Huset bliver helt anderledes uden ham.
De forlader vores hjem, men de bliver i vores hjerter.
Kan du huske, da han kom? Hvor fortabt han var?
Naturligvis.
- Du gode Gud! - Forbandede unge!
- Lad mig se! - Slip, Benito.
Du godeste.
- Pres det ind imod. Tag hen på klinikken. - Ikke tale om.
Du skal ikke være alene med det bæst. Han har en kniv!
- Han er et barn, og han er bange! - Rosa.
- Luis, kør ham på klinikken. - Jeg går ikke fra dig.
- Jeg tager mig af det. - Ja, Rosa.
Kom, fader.
Hvad hedder du?
Jeg hedder Rosa.
Du sårede ham med den kniv.
Må jeg få den?
Er du bange?
Jeg bliver også bange.
Så fortæller jeg mig selv en historie.
Du kan få en historie for kniven.
Men mine historier er meget sjove.
Se på mig.
Jeg gør dig ingenting.
Stol på mig.
Som barn var mor ude for en ulykke, som betød, at hun ikke kunne få børn.
Hun troede aldrig, hun ville få en familie.
Derfor gik hun i kloster.
Hun begyndte at arbejde med forældreløse og forladte børn.
På den måde fik hun den familie, hun havde drømt om.
Blev hun gift?
Norberto.
Han var der kun halvt.
Han var gift og havde børn. Han døde for flere år siden.
Jeg gik til hans begravelse, men hans kone smed mig ud.
Hans hemmelighed var vist ikke så hemmelig.
Camila.
Manolo.
Antonio.
"Mama Rosa. Tak, fordi du troede på os, da ingen andre gjorde."
"Glædelig mors dag. Jeg elsker dig helt op til månen."
"Mor, tak for din kærlighed. Du passer mig, når jeg er syg."
Her er Benitos.
I spurgte, hvorfor hun ikke tilkaldte politiet.
Det skyldtes hendes stolthed. Hun var besat af at kende Benitos fortid.
Hun troede, hun var den eneste, der kunne redde ham fra hans indre uhyre.
Det endte med at koste hende livet.
Benito dræbte måske sin plejemor.
- Det betyder ikke, han er Afklæderen. - Enig.
Vi må finde en forbindelse til Afklæderens mord.
Et motiv.
Han tisser i sengen.
Præsten mente, det var bedst at straffe ham,
og han havde nær mistet det ene øje.
- Og hans familie? - Det er et mysterium.
Politiet afleverede ham her uden at sige mere.
- Har han sagt noget? - Han har ikke sagt et ord, siden han kom.
Rosa, jeg ved, hvad du tænker.
- Jeg sagde ikke noget. - Det behøver du heller ikke.
Jeg kender dig bedre end nogen.
Efter episoden i dag
er jeg nødt til at anbefale, at Benito kommer på en anstalt.
Han skal ikke på anstalt. Han har bare brug for en familie.
Der findes børn, vi ikke kan hjælpe, Rosa,
fordi de har særlige behov.
Du ved godt, at børn, der indlægges den slags steder,
ikke har det bedre, når de kommer ud.
Han reagerede på mig. Han lytter til mig.
Rosa...
Og politimanden, der fandt ham, sagde ingenting?
- Nej. - Lad mig undersøge hans fortid.
Du ved bedre end nogen, at når vi er bevidste om fortidens sår,
kan vi begynde at hele.
"Min fortid har mærket mig.
Den er skyld i, at jeg ikke blev mor, men gennem adoption lykkedes det.
Jeg ved i mit hjerte,
at denne dreng, Benito, fortjener chancen for at få en familie, ligesom jeg fik.
Sådan var mor.
Lige så generøs, som hun var blind.
Børn! Kom herhen. Der er en, I skal møde.
- Her er dine søskende. Det er Antonio. - Hej. Jeg hedder Vicente.
Hej, jeg hedder Camila. Hvor gammel er du? Jeg er ni.
Benito er ikke klar til at tale endnu. Men derfor kan vi jo godt tale til ham.
Der er en mere, du skal møde.
Quena! Kom her, skat.
Hun er meget rolig og gammel. Det skal nok gå fint.
- Er der nogen, der er sultne? - Mig.
Så lad os få noget at spise.
Fra allerførste dag var han underlig. Han var altid tavs.
Han virkede ikke genert.
Det var mere, som om...
...han sad og grublede over noget.
Jeg vil gerne høre lidt om din mor.
Et rart minde om hende.
Eller et minde om din far.
Halløj.
Nå, du er altså Benito.
Benito, det er Norberto.
- Han kommer på besøg ind imellem. - Når jeg kan.
Jeg venter udenfor.
Hvad sker der?
Nå, det er sådan, du vil?
Jeg skulle lige putte ham. Det er hans første dag.
Du sagde, du ikke ville adoptere flere.
- Og du sagde, du ville gå fra din kone. - Det er ikke det samme.
Gud gjorde mig til hans mor.
Når Manolo rejser, har du tre børn. Hvad vil du med fire?
Du kunne hjælpe mig. Hvis du flytter ind.
Vent.
Hvor skal du hen?
Så, skat.
Det gør ikke noget. Tag det roligt. Okay?
Der sker ikke noget.
Lad mig se. Giv mig et lagen.
Og tag en anden pyjamas på.
Har du tegnet den?
"Hvad har sådan traumatiseret dig? Hvem har gjort dig fortræd?"
"Jeg er nødt til at finde ud af, hvad eller hvem han er så bange for."
Hvad fandt du ud af, Rosa?
Ham glemmer man ikke.
Men jeg må desværre fortælle Dem,
at jeg ikke kan give Dem oplysninger i sagen.
Jeg sværger at tage det med mig i graven.
Det er domstolenes afgørelse. Jeg laver ikke reglerne.
Så sagen er stadig åben?
Nej. Vi ved ikke, hvem der gjorde det.
- Og De er jo bare en borger... - Hør nu lige på mig.
Jeg har mange års erfaring med mishandlede børn.
For at hjælpe dem må jeg kende deres fortid.
Uden at kende sygdommen...
...kan jeg ikke kurere den. Benito vil ikke tale.
Han har ikke sagt et ord en hel måned.
Men hver nat tisser han i sengen og vågner badet i sved efter et mareridt.
Hvis jeg får ham til at tale, vil han måske fortælle,
hvad der skete med hans mor.
Det kan hjælpe Deres efterforskning. Vil De ikke nok?
Ingen burde se det, han så. Slet ikke en lille dreng.
Vi var blevet kaldt ud til et rensningsanlæg.
- Kommissær Morales. - García.
- Nogen mistænkte? - Ikke endnu.
Vi har ringet til alle chefer og ansatte. Ingen har set noget usædvanligt.
Offeret arbejdede derinde. Hun hed Jacinta Perea.
Denne vej.
Det er herovre. Den der, nummer 37.
- Har I taget hende op? - Nej. Vi ventede på Dem.
For helvede, García. En smule værdighed.
- Få hende op, for fanden. - Gør det!
Knægt, du må ikke være her! Hvad laver han her?
Find ud af, hvad han så.
Fang drengen!
"Den nat så Benito noget, der ville knuse sjælen i enhver.
Sin egen mor, død.
Smidt væk som var hun affald."
Hendes kolleger beskrev hende som meget stille.
Da vi fangede drengen, tog vi ham med hjem i huset
for at se, om der boede andre. Men nej.
- De boede alene. - Så I ved ikke noget om hans far?
Må jeg beholde det?
Ting fra fortiden...
...kan måske anspore ham til at huske den.
Da vi kørte drengen ud til klosteret,
var han først hjemme og pakke en taske.
De kan sikkert finde noget i den.
Undskyld, Benito.
Jeg vil bare hjælpe dig, men du må lukke mig ind.
Jeg tvinger dig ikke, men hvis du gør det, får du det bedre.
Måske kan det stoppe mareridtene.
Vil du gerne det?
Undskyld.
"Nysgerrigheden var ved at æde mig op,
men jeg holdt mit løfte og kiggede aldrig i hans ting.
Jeg troede, rebterapien ville få ham til at tale, men nej."
Hvad er rebterapi?
Det er en øvelse, der beskæftiger hjernen,
så ordene nemmere kan komme ud.
Nej, Vicente. Begynd forfra.
- Det skal være strammere. - Ja, mor.
Jeg vil gerne skrive et brev til min mor i himlen. Kan man det?
Selvfølgelig. Vi binder det fast til en ballon.
- Og hvis en fugl spiser det? - Så ville det sidde fast i halsen på den.
Hvad med dig, Benito? Vil du fortælle os noget?
Har I set Benitos fletning? Det er et meget flot reb.
Og han har endda lige lært det. Rigtig flot. Tillykke.
Vicente. Vicente!
"Jeg er bekymret for Vicente.
Han accepterer ham ikke. Jeg tror, han er jaloux."
Det passer ikke. Jeg var ikke jaloux.
Det var, fordi jeg vidste, der ville ske noget slemt.
Hvorfor troede du det?
Blikkene, han sendte hende. Fyldt med had.
Savnede du mig?
Det ved du da.
Men det er en måned siden sidst.
Jeg ventede dig ikke.
Elsker du mig?
Meget højt.
Jeg er her jo.
Ja.
Vi har måske ikke alt, hvad vi ønsker os...
...men det her, den her dans...
...kan ingen tage fra os.
Stop! Slip mig!
Han så altid hadefuldt på mor.
Jeg vidste, at Benito var farlig. Jeg vidste det.
- Slip mig! - Hold så op!
Rolig! Hvad sker der?
- Det var ham! Han er et dyr! - Sig ikke den slags!
Han kiggede på jer bag døren!
- Er det rigtigt? - Rolig.
Af sted! Ind på jeres værelser.
- Går det? - Ja.
Smut så.
Nu er det nok, Benito. Jeg mener det.
Her i huset tolerer vi ingen former for vold.
Du virker så tæt på at tale.
Men så virker det helt umuligt.
Jeg forstår ikke din opførsel.
Hvorfor al den frygt og had?
Måske havde abbedissen ret.
Måske har du brug for en hjælp, jeg ikke kan give dig.
"Og netop som jeg var ved at opgive..."
Lover du ikke at sige det til nogen?
Det sværger jeg.
Min mor hed Jacinta.
"Det var første gang, han talte,
og den eneste gang han fortalte, hvad der var sket."
Den nat, som så mange andre, vågnede han ved sin mors skrig.
Hvorfor lyver du for mig?
Hvor var du? Jeg ventede en halv time!
En halv time! Hvem var det?
Hvem kneppede du med?
Benito, vågn op.
Vent her. Luk øjnene.
Luk øjnene.
"Jeg spurgte, hvad han havde følt, men han fortalte kun, hvad der var sket.
Jacinta gjorde, hvad enhver mor ville gøre.
Hun forsøgte at give sin søn et bedre liv.
Så hun forlod ham for altid.
Jacinta kendte risikoen ved... at forlade ham,
men hun vidste også, at det var farligere at blive."
Stakkels kvinde.
Det vigtigste er, at vi er sammen.
Og at ingen kan gøre os noget. Nogensinde.
Det lover jeg højt og helligt. Og ægte løfter...
Kan ikke brydes.
"I et stykke tid holdt Jacinta sit løfte.
Hun fik arbejde på et rensningsanlæg.
Benito fulgte hende til sporvognen hver morgen.
Han hentede hende hver eftermiddag i så ung en alder.
Benito følte et ansvar for at beskytte hende.
Lidt efter lidt blev det lille, mørke sted, de var flygtet til,
forvandlet til deres hjem. Indtil en dag...
Benito troede, han havde taget fejl, så han ventede på den næste
og bagefter på den næste, indtil det blev mørkt."
Hej, knægt.
Stig ind. Du kan køre med til din mors stop.
"Benito tog sporvognen til sidste stop, hvor rensningsanlægget lå."
"Først troede han, han havde set et spøgelse, men nej.
Det var hans far, René. Han var i live, og han havde fundet dem."
Lad mig nu gå!
Bind rebet op!
Hør godt efter. Det, din far gjorde, er ikke din skyld.
Det er det ikke.
Nu kan du sove roligt.
Ingen gør dig noget mere.
- Så skal jeg ikke på hospitalet, vel? - Selvfølgelig ikke.
Tak for tilliden.
Sov godt.
"Jeg havde aldrig brudt et løfte.
Men jeg følte, at den eneste måde at beskytte Benito på
var at gå til politiet.
Takket være det, Benito så, sad hans far i fængsel en måned senere."
Som far, så søn. De er begge to syge.
Jeg skal fodre hundene.
At vokse op med al den vold ville påvirke forstanden på enhver.
- Det er ikke rigtigt. - Det er det da.
- Selvfølgelig... - Jeg så også mine forældre blive dræbt.
Jeg har aldrig haft trang til at gøre andre fortræd.
Et menneskes fortid retfærdiggør ikke dets handlinger senere.
Så... er Benito Afklæderen eller ej?
Det ved jeg ikke.
Men vi ved, at han lærte at flette reb.
Vi ved, Benito var reserveret,
men det virker, som om han blev mindre voldelig af at bo hos Rosa.
Det er for tidligt at spekulere. Vi skal bruge flere oplysninger.
Jeg skal have lidt frisk luft, før vi fortsætter.
Jeg ventede på dig. Den aften, vi skulle tale sammen.
Mit liv er meget kompliceret for tiden.
Fortryder du?
Alt, hvad jeg lærte som barn...
...siger mig, at det, der skete mellem os, var en fejl.
Men...
...det føles ikke sådan.
Det er en forvirrende tid for mig.
Jeg kan ikke...
...kun fokusere på mine følelser.
Jeg er nødt til vide, hvilken retning mit liv tager,
før jeg gør noget, der...
...vil såre os begge to.
Tænk ikke på mig.
Jeg er vant til smerte.
Hvad er det, der har gjort så ondt?
Jeg havde en søn.
Han ville være fem nu.
Men han døde 11 måneder gammel.
Jeg var der.
På hans værelse.
Jeg faldt i søvn...
...ved siden af ham.
Jeg vågnede ved, at hans mor skreg... fordi han ikke trak vejret.
Jeg blev fyret fra politiet.
Og med god grund.
Skulle jeg passe på en by, hvis jeg ikke kunne passe på min søn?
Det gør mig ondt.
Jeg fandt noget i dagbogen.
Lang tid senere, da Benito var 17 år.
Efter at Benito havde talt med Rosa om sin mors død, gik det bedre.
Troede hun.
Indtil en episode med hjemmets hund.
Quena.
Ja, Quena. Se her.
"Benito har været her i syv år, og hans forvandling glæder mig.
Endelig føler jeg, han er faldet til. Han siger ikke meget,
men han elsker de små ting i livet som for eksempel blomster.
Han er især glad for rosenhaven foran huset.
Jeg følte i mit hjerte, at jeg havde forandret det voldelige barn fra klostret.
Intet kunne forberede mig på det, der skete."
Den bed mig!
Rolig, min skat.
Quena!
Rolig, min skat.
Quena! Quena!
- Du har slået hende ihjel! Løgner! - Den angreb mig!
- Du er et uhyre! En morder!
Vicente.
Giv ikke Benito skylden for det, Quena gjorde.
Du må tilgive ham.
Tal med ham. Han er din bror.
Jeg tilgiver ikke en morder.
Det, der skete, var Quenas skyld. Ikke Benitos.
Det passer ikke.
Hvornår har du set Quena bide?
Din bror fik 52 sting. Han havde nær mistet armen.
- Han burde have mistet livet. - Ti stille! Sig ikke den slags!
Benito har haft et svært liv. Det ved du.
Hvad med mig? Han havde i det mindste en far.
- Hans far er ikke en god mand. - Hvorfor skriver de så sammen?
"Jeg tænkte hele tiden på, om Benito og hans far kommunikerede.
Hvilke tanker plantede han mon i ham?
Må Gud tilgive mig for at bryde mit løfte, men jeg har ikke noget valg.
Det eneste sted, han kom hver dag, var i rosenhaven."
"Jeg fandt hans fars breve fra fængslet."
Du lovede at respektere mine ting.
Tror du på det her?
Fortalte du ham, hvor din mor var?
Ja.
Vidste du, hvad han ville gøre?
Hun skulle afrettes.
Godt, du ringede.
- Hvor er din mor? - På arbejde.
På arbejde... Lader hun så bare dig være alene?
Med opvasken?
Hvis hun elskede dig, ville hun ikke gå fra dig. Eller fra mig.
Kvinder, der arbejder, svigter deres familie.
De forlader os, når vi har brug for dem.
Ved du hvorfor?
De glemmer deres plads.
For din mor er det for sent. Hun lærer det aldrig.
Hun forsøgte at stjæle min søn. Det eneste, der betyder noget for mig.
Det kan jeg ikke tilgive.
Far ville hjælpe hende.
Lære hende det.
Det nyttede ikke.
Så...
...han tog uniformen af hende og lagde hende ned i en vandtank.
Han holdt hende under, til lungerne var fyldt med vand.
For min skyld.
En gal hund...
Skal aflives.
Forsvind ud af mit hus.
Jeg kender dig ikke! Du er ikke min søn.
Gid jeg aldrig havde mødt dig.
Må jeg få min æske? Tak.
Jeg flytter i morgen.
Jeg hørte samtalen mellem Benito og mor.
Da hun gik ind, tog jeg hen på politistationen.
Han havde tilstået medvirken i mordet på sin mor.
Så måtte de da anholde ham!
FOR FØRSTE GANG FRYGTER JEG FOR MIT LIV.
- De må følge med! - Tag det roligt. Sæt dig ned.
Det er der ikke tid til! Kom nu med!
- Min mor er i fare! - Godt.
Vi skal vide lidt mere. Hvad er der sket?
Han slår min mor ihjel.
Benito slår min mor ihjel!
TIDEN ER KOMMET
Benito?
Vicente?
Mor!
Nej! Nej!
Nej!
Nej! Mor!
Mor!
Du tog dagbogen for 15 år siden. Hvorfor gik du ikke til politiet?
Selvfølgelig tog jeg den. Det var sådan, jeg undgik fængsel.
Hænderne op!
De fandt aldrig Benito, så de forsøgte at give mig skylden.
Rosa var hans første offer.
Få fat i Gerardo, før han myrder flere.
I næste afsnit...
Det er alt sammen psykopatiske træk.
- Det hjælper os ikke med at fange ham. - Men måske at forstå ham.
Vi har et 15 år gammelt billede af ham.
Måske genkender nogen ham.
Afklæderen har taget hende.
Tekster af: Lisa Kristensen Villeneuve