Ő volt Quena,
a kutyánk.
Ez pedig anya naplója.
Sosem mertem végigolvasni.
„Pontosan emlékszek a napra, amikor megismertem Benitót.”
Manolo máris 18 éves lett.
Felnőtt.
Olyan furcsa nélküle otthon!
Az otthont elhagyják, de a szívünket nem.
Emlékszik még, amikor idekerült?
Milyen elveszett volt!
Hogyan felejthetném el?
- Uramisten! Jól van? - Ez az átkozott gyerek!
- Hadd nézzem! - Add ide, Benito!
Jézusom!
Tessék! Nyomja rá!
- Menjen a gyengélkedőre! - Nem megyek.
Nem hagyjuk itt vele egyedül.
Ez egy vadállat! Kés van nála!
Nem vadállat! Ő egy gyerek, aki nagyon fél!
Rosa!
- Luis, kísérje el a gyengélkedőre! - Nem hagyom itt egyedül.
- Megoldom. - Igen, Rosa. Bocsánat!
Jöjjön, atyám!
Téged hogy hívnak?
Engem Rosának.
Megsebesítettél valakit azzal a késsel, amit a kezedben fogsz.
Ideadod nekem?
Félsz?
Én is szoktam félni.
Ilyenkor mindig mesélek magamnak valamit.
Neked is mesélek, ha ideadod a kést, jó?
Figyelmeztetlek! A meséim nagyon jók!
Nézz a szemembe!
Nem bántalak.
Megbízhatsz bennem.
A KÉKEK
Amikor anya fiatal volt,
baleset érte, emiatt nem lehetett saját gyereke.
Abban a hitben nőtt fel, hogy sosem lehet saját családja.
Ekkor vonult zárdába.
Árvákkal, magukra hagyott gyerekekkel foglalkozott,
és ezáltal rájött, hogy így neki is lehet családja.
Nem házasodott meg?
Norberto...
vele volt, de nem teljesen.
Nős volt, gyerekei is voltak.
Évekkel ezelőtt meghalt.
El akartam menni a temetésére, de a felesége elküldött.
Úgy tűnik, mégsem volt akkora titok a viszonyuk.
Camila.
Manolo.
Antonio.
„Rosa mama,
köszönjük, hogy hittél bennünk, amikor mások lemondtak rólunk.”
„Boldog anyák napját! Mindennél jobban szeretünk!”
„Anya, köszönöm a szeretetedet
és a gondoskodásodat, amikor beteg vagyok.”
Ez Benitóé.
Azt kérdezték, hogy anya miért nem hívta ki a rendőrséget.
Túl büszke volt.
Megszállottan kutatta, mi történhetett Benitóval.
Azt hitte, ő az egyetlen, aki megszabadíthatja
a benne élő szörnyetegtől.
Ez lett a veszte.
Lehet, hogy Benito megölte a nevelőanyját,
de ez nem jelenti azt, hogy ő a Vetkőztető.
Egyetértek.
Kell egy kapocs a Vetkőztető többi gyilkosságához.
Az indíték.
Minden este ágyba vizel.
A pap, aki lehúzta az ágyát, meg akarta regulázni miatta,
a fiú majdnem kiszúrta a szemét.
Mi van a családjával?
Nem tudni.
A rendőrök hozták ide, nem sokat árultak el.
A fiú mondott valamit?
Egy szót sem, amióta itt van.
Rosa, tudom, mi jár a fejében.
Nem mondtam semmit.
Nem is kell.
Mindenkinél jobban ismerem.
Figyeljen, a mai nap után javasolnom kell,
hogy Benitót egy elmegyógyintézetben helyezzék el!
Nem elmegyógyintézet kell neki.
Hanem egy család. Ez a megoldás.
Néhány gyereken nem segíthetünk, Rosa.
Nekik másféle segítség kell.
Tisztelendő anya, tudja, hogy az oda kerülő gyerekeken
semmit sem segít egy ilyen hely.
Láttam, hogy rám reagált. Odafigyelt arra, amit mondtam.
Rosa!
Azt mondta, a rendőrök semmit sem árultak el róla.
Így van.
Hadd derítsem ki a múltját!
Ön jól tudja, hogy csak a múlt sebeinek ismeretében
kezdődhet meg a gyógyulás.
„A múltam nyomot hagyott az életemen.
Gátat szabott az anyaságnak, ám az örökbefogadással anyává válhattam.
Ezért tudom nagyon jól,
hogy Benito is megérdemel egy családot, akárcsak én.”
Anya ilyen volt.
Egyszerre jószívű és vak.
Gyertek ki, gyerekek!
Bemutatok nektek valakit.
Ők itt a testvéreid.
Ő Antonio.
Szia! Vicente.
Nagyon örvendek. Camila.
Hány éves vagy? Én kilenc.
Benito most még nem beszél,
de attól mi még szólhatunk hozzá, igaz?
És volna itt még valaki.
Quena! Gyere ide, kislány!
Nagyon nyugodt. Öreg kutya, de jól kijöttök majd.
Ki éhes?
Én!
- Együnk! Terítsünk meg! - Menjünk!
Már az első naptól kezdve furcsa volt.
Egy mukkot nem szólt.
Nem tűnt visszahúzódónak.
Inkább...
mintha állandóan forralna valamit.
Szeretném, ha mesélnél az anyukádról!
Valami kedves emléket róla.
Vagy az apukádról.
Sziasztok!
Szóval te vagy Benito.
Benito, ő Norberto.
Időnként eljön hozzánk.
Amikor tudok.
Megvárlak odakint.
Téged meg mi lelt?
Mi? Hát így állunk?
Lefektettem.
Ez az első napja.
Azt mondtad, nem fogadsz örökbe több gyereket.
Te meg azt, hogy elhagyod a feleségedet.
Az nem ugyanaz.
Isten akarja, hogy az anyja legyek.
Manolo elment, de így is maradt három gyereked.
Minek neked négy?
Te is segíthetsz.
Ha hozzám költözöl.
Várj!
Na, hová mész?
Semmi baj, kicsim!
Minden rendben van. Nyugodj meg!
Jó?
Nincsen semmi baj.
Mutasd! Hozz egy lepedőt!
Meg vegyél fel másik pizsamát!
Ezt te rajzoltad?
„Milyen trauma ért téged? Ki bántott ennyire?”
„Ki kell derítenem, mitől vagy kitől retteg ennyire.”
Mire jöttél rá, Rosa?
Hogy felejthetném el?
Viszont sajnálom,
de nem adhatok ki információt erről az ügyről.
Esküszöm, hogy amit elmond, azt magammal viszem a sírba.
A bíróság mondta ki, asszonyom.
Nem én találtam ki.
Tehát még nyitva van az ügy?
Nincs.
Még mindig nem tudjuk, ki tette.
- És maga civil... - Figyeljen rám!
Többéves tapasztalatom van traumatizált gyermekekkel.
Ahhoz, hogy segíthessek nekik, ismernem kell a múltjukat.
Ha nem tudom, mi betegítette meg,
hogyan gyógyítsam meg a gyereket?
Benito nem beszél.
Egy szót sem szólt egy hónap alatt.
De minden este bepisil,
és izzadtan ébred a rémálmaiból.
Ha ráveszem, hogy beszéljen, talán elmondja majd,
mi történt az anyjával.
Az a nyomozásában is segíthet. Kérem!
Senkinek sem szabadna ilyet látnia,
nemhogy egy ilyen kisfiúnak.
Aznap este segélyhívást kaptunk egy víztisztító üzemből.
Morales nyomozó!
García!
- Gyanúsított van? - Még nincs.
Felhívtuk az összes műszakvezetőt és dolgozót.
Nem láttak semmi szokatlant.
Az áldozat az üzemben dolgozott.
A neve Jacinta Perea.
Jöjjön velem, uram!
Itt van.
Ez az. A 37-es.
- Kivették már? - Még nem. Magára vártunk.
Az istenért, García!
A méltóságával mi lesz?
- Vegyék ki, az ég szerelmére! - Hallották. Szedjék ki!
Kisfiú, te nem jöhetsz ide!
Mit keres itt a kölyök?
- Menjen utána! Kérdezze ki! - Igenis!
- Gyerünk! - A gyereket!
„Benito aznap olyat látott, ami bárkit megtörne.
A halott édesanyját.
A földön, mint valami rongy.”
A munkatársai szerint csendes nő volt.
Miután elkaptuk a fiút, hazavittük,
hogy van-e valaki ott, de...
nem volt.
Magukban éltek ott.
Akkor az apjáról semmit sem tudni?
Ezt megtarthatom?
A múltbéli tárgyak...
segíthetnek felidézni az emlékeket.
Mielőtt elvittük a fiút a zárdába,
hazavittük összepakolni.
Lehet, hogy a holmijai között talál valamit.
Bocsáss meg, Benito!
Én segíteni akarok neked, de közel kell engedned magadhoz!
Nem kényszerítelek rá,
de hidd el, hogy úgy jobb lenne!
Lehet, még a rémálmaid is megszűnnének.
Te nem akarod ezt?
Bocsáss meg, jó?
Bocsáss meg!
„És bár furdalt a kíváncsiság,
megtartottam az ígéretemet, nem kutakodtam többé a dolgai között.
Azt hittem, a kötélterápia segít majd, de nem így lett.”
Mi az a kötélterápia?
Egy foglalkozás, ami leköti az embert,
így könnyebben megnyílik.
Nem, Vicente. Kezdd elölről!
Mondtam, szorosabbra kell!
Igen, anya.
Szeretnék levelet küldeni anyának a mennyországba.
Olyat lehet?
Hát persze.
Rákötjük egy luftballonra.
És ha megeszi egy madár?
Akkor elakad a torkában, itt.
És te, Benito? Te is mondasz valamit nekünk?
Láttátok Benito fonatát?
Szép. Nézzétek!
És még csak most tanulja. Látjátok?
Nagyon szép. Ügyes vagy!
Vicente! Vicente!
„Kicsit aggódok Vicentéért.
Nem akarja elfogadni a fiút.
Szerintem féltékeny rá.”
Ez nem igaz. Nem voltam féltékeny.
Csak éreztem, hogy valami rossz fog történni.
Miből gondolta ezt?
Abból, ahogyan ránézett anyára.
Mintha gyűlölte volna.
Hiányoztam?
Tudod, hogy igen.
De már egy hónapja nem jöttél.
Nem számítottam rád.
Szeretsz?
Nagyon szeretlek.
Itt vagyok, nem?
De.
Lehet, hogy nem teljesül be minden vágyunk,
de ez...
ez a tánc
csak a miénk.
Elég! Szállj le rólam!
Mindig anya után leselkedett. Gyűlölte őt.
Tudtam, hogy Benito veszélyes. Egyszerűen tudtam.
- Szállj le rólam! - Nyugalom! Elég legyen!
Elég legyen! Mi bajod?
Semmi! Ő volt! Ez egy vadállat!
Ne mondj ilyet, fiam!
Az ajtó mögül leselkedett utánad!
- Ez igaz? Benito, ez igaz? - Nyugalom!
Be a szobátokba! Nyomás!
- Jól vagy? - Igen.
Menj szépen!
Ez így nem mehet tovább, Benito. Komolyan mondom.
Ebben a házban nem tűrjük az erőszakot.
Néha úgy érzem, mindjárt megszólalsz.
De máskor lehetetlennek tartom.
Nem értem, mi jár a fejedben.
Honnan ez a sok félelem és gyűlölet?
Talán a tisztelendő anyának volt igaza.
Olyan segítségre van szükséged, amit én nem adhatok meg neked.
„És amikor már épp feladtam volna...”
Ha elmesélem, megígéred, hogy nem mondod el senkinek?
Istenre esküszöm.
Az anyukámat Jacintának hívták.
„Akkor szólalt meg először,
ez volt az egyetlen alkalom, hogy a történtekről beszélt.
Aznap, mint sokszor máskor...
az anyja sikolyára ébredt.”
Miért hazudsz?
Az arcomba!
Hol voltál?
Fél órája vártam rád!
Fél órája!
Ki az?
Ki dugott meg?
Ébredj, Benito! Csitt!
Várj meg itt! Ne nyisd ki a szemed!
Ne nézz oda!
„Próbáltam kitapogatni, mit érezhetett aznap,
de csak elmesélte a történteket.
Jacinta azt tette, amit más is tett volna.
Jobb életet akart a fiának,
így örökre elvitte onnan.
Jacinta tudta, hogy kockázatos... elmenniük,
de az még veszélyesebb lett volna, ha maradnak.”
Szegény nő!
Az a fontos, hogy együtt vagyunk.
És senki sem fog minket bántani.
Soha.
Az életemre esküszöm.
És az ilyen ígéretet...
Soha nem szegjük meg.
„Jacintának sikerült betartani az ígéretét egy ideig.
Munkát kapott egy víztisztító üzemben.
Benito minden reggel kikísérte a trolibuszhoz.
Délután pedig kiment elé, már ilyen fiatalon.
Felelősséget érzett az anyja biztonságáért.”
„Az aprócska, sötét szoba, ahol menedéket leltek,
lassanként az otthonukká vált.
Mígnem egy nap...
Benito azt hitte, korán jött, így megvárta a következőt,
aztán a következőt, amíg be nem sötétedett.”
Szia, kölyök!
Szállj fel!
Elviszlek az anyukád megállójába.
„Benito elment a végállomásig,
ahol a víztisztító üzem állt.”
„Egy pillanatig azt hitte, kísértetet lát, de...
mégsem.
Az apja, René volt ott.
Életben maradt, és rájuk talált.”
Kérlek, engedj el!
Oldozz ki!
Figyelj!
Amit apukád tett, az nem a te hibád.
Nem a te hibád.
Nyugodtan aludhatsz.
Most már senki sem fog bántani.
Akkor nem kell kórházba mennem, igaz?
Persze hogy nem.
Köszönöm a bizalmadat.
Most aludj! Szép álmokat!
„Azelőtt sosem szegtem meg a szavamat,
de akkor úgy éreztem: csak úgy óvhatom meg Benitót,
ha megosztom az igazságot a rendőrséggel.
Hála Benito vallomásának,
az apja egy hónapon belül börtönbe került.”
Apja fia.
Két beteg ember.
Megetetem a kutyákat.
Ilyen erőszakos ember mellett bárki megzavarodott volna.
Ez nem igaz.
Dehogynem.
- Nyilván... - Végignéztem a szüleim meggyilkolását,
mégsem érzek késztetést arra, hogy másokat bántsak.
A múltunk nem adhat kibúvót a tetteink alól.
Akkor Benito a Vetkőztető?
Nem tudom.
Annyit tudunk, hogy megtanult kötelet fonni.
Emellett Benito befelé forduló volt,
de úgy tűnik, hogy Rosa mellett visszafogottabb lett, nem erőszakosabb.
Még korai spekulálni.
Több információ kell.
Kell egy kis friss levegő, mielőtt folytatnánk.
Vártalak.
Amikor úgy volt, hogy beszélünk.
Mostanában felfordult az életem.
Megbántad?
Minden, amit eddig tudtam...
azt súgja, hogy hibát vétettünk.
De...
a szívem nem ezt mondja.
Most minden nagyon összezavarodott.
És nem fér bele...
hogy csak az érzelmeimre figyeljek.
Tudnom kell, merre tart az életem,
mielőtt olyat tennék...
ami mindkettőnknek fájna.
Engem ne félts!
Már hozzászoktam a fájdalomhoz.
Mi az, ami ennyi fájdalmat okozott neked?
Volt egy fiam.
Most ötéves lenne.
De 11 hónapos korában meghalt.
Ott voltam vele.
A szobájában.
De elaludtam...
mellette.
Az anyja sikítására ébredtem, nem lélegzett a gyerek.
Kirúgtak a rendőrségtől.
Hozzáteszem, jogosan.
Hogyan óvhatnék meg egy várost, ha a saját fiamra sem tudtam vigyázni?
Annyira sajnálom!
Azt hiszem, találtam valamit a naplóban.
Jóval később, amikor Benito 17 éves volt.
Miután Benito elmesélte Rosának az anyja halálát,
jobbra fordultak a dolgok.
Vagyis Rosának úgy tűnt.
Aztán történt egy eset a család kutyájával.
Quenával.
Igen. Quenával. Nézd!
„Benito már hét éve az életem része, és örömmel látom a változását.
Végre úgy érzem, ide tartozik.
Nem sokat beszél,
de értékeli az élet apró dolgait, például a virágokat.
Főleg a rózsáinkat az előkertben.
Tényleg úgy éreztem a szívemben, hogy megváltoztattam,
többé már nem az az erőszakos kisfiú, aki volt.
A következő esetre semmi sem készíthetett fel.”
Anya, megharapott!
Megharapott!
Óvatosan, drágám!
Quena!
Nyugalom, drágám!
Quena!
Megölted!
- Ő támadott meg! - Hazudsz! Megölted!
- Rám támadt! - Szörnyeteg!
Gyilkos vagy!
Vicente!
Fontos, hogy ne Benitót okold azért, amit Quena tett.
Ki kell békülnötök.
Beszélj vele! Ő a testvéred.
Nem bocsátok meg egy gyilkosnak.
Vicente, Quena tehet arról, ami történt, nem Benito.
Ez nem igaz.
Quena sosem bántott senkit!
Az öcséd karját 52 öltéssel varrták össze. Majdnem amputálták.
- Bárcsak belehalt volna! - Hallgass!
Nem szabad ilyet mondani!
Benitónak rossz élete volt, ezt te is tudod!
És nekem?
Neki legalább van apja.
Az apja nem jó ember.
Akkor miért leveleznek egymással?
„Akkor elgondolkoztam, hogy vajon Benito tényleg beszél-e az apjával.
Milyen gondolatokat ültethetett el a fejébe?
Isten bocsássa meg, megszegtem az ígéretemet, de muszáj volt!”
„Az egyetlen hely, ahol Benito mindennap megfordult, a kert volt.
Megtaláltam az apja leveleit.”
Megígérted, hogy békén hagyod a dolgaimat.
Hiszel ezeknek a leveleknek?
Te árultad el neki, hol találja az anyukádat?
Én.
Mondd, hogy nem tudtad, mire készül!
Anya megérdemelte.
Örülök, hogy felhívtál, fiam.
Anyád hol van?
Dolgozik.
Dolgozik...
Így nevel téged? Magadra hagy,
hogy te mosogass?
Ha szeretne, nem hagyna egyedül,
meg engem sem hagyott volna el.
A dolgozó nők elhanyagolják a családjukat.
Nincsenek ott, amikor szükség lenne rájuk.
Tudod, miért?
Mert elfelejtik, hol a helyük.
Anyád számára itt a vég.
Nem képes többet tanulni.
El akarta lopni a fiamat. Az egyetlen kincsemet.
Ezt nem fogom megbocsátani.
Apa segíteni akart neki.
Megnevelte.
De semmit sem ért.
Így...
levette az egyenruháját,
és beledobta egy tartályba.
Addig nyomta le, amíg tele nem lett anya tüdeje vízzel.
Értem tette.
Fiam, a veszett kutyát...
...le kell lőni.
Azonnal tűnj el a házamból!
Nem ismerlek.
Nem vagy a fiam.
Nem vagy a fiam!
Átok a napra, mikor megismertelek!
Visszaadod a dobozomat?
Kérlek!
Reggel elmegyek.
Hallottam Benito és anya beszélgetését.
Amikor a szobájába ment, én a rendőrségre szaladtam.
Benito beismerte a bűnrészességét az anyja meggyilkolásában.
Ez elég volt a letartóztatásához!
ÉLETEMBEN ELŐSZÖR HALÁLOSAN FÉLEK.
Velem kell jönniük!
Nyugodj meg, fiam! Ülj le!
Sietnünk kell!
Velem kell jönniük!
- Anya veszélyben van! - Jó.
De ennél több információ kell! Mondd el, mi történt!
Anyát meg fogják gyilkolni.
Benito meggyilkolja az anyámat!
ELJÖTT A TE IDŐD.
Benito?
Vicente?
Anya!
Ne! Ne! Ne!
Ne!
Ne! Anya!
Anya!
Ha önnél van ez a napló 15 éve, miért nem vitte be a rendőrségre?
Én bevittem. Ezért nem kerültem börtönbe.
Kezet a tarkóra!
Benitót nem találták meg, ezért engem gyanúsítottak meg.
Rosa volt az első áldozata.
Szólnunk kell Gerardónak, mielőtt újabb áldozatot szed!
A következő részben...
Az olvasottak szociopata jegyekről tanúskodnak.
Ez nem segít elkapni.
De segíthet jobban megérteni.
Van róla egy 15 éves fotónk.
Talán valaki felismeri ez alapján.
Elrabolta a Vetkőztető.
A KÉKEK
A feliratot fordította: Alimuradov Dóra