Tā bija Kena,
mūsu suns.
Un šī ir mammas dienasgrāmata.
Neesmu uzdrošinājies to izlasīt pilnībā.
"Es lieliski atceros dienu, kad iepazinos ar Benito."
Tātad Manolo jau ir 18.
Viņš jau ir pieaudzis.
Šī māja bez viņa šķiet pavisam citāda.
Māju viņi pamet, bet paliek sirdī.
Atceries, kā viņš šeit nonāca? Cik ļoti viņš bija apjucis.
Kā to var aizmirst?
- Ak dievs! Vai viss labi? - Draņķa puika!
- Parādiet! - Laid vaļā, Benito!
Ak dievs.
Re. Piespiediet!
- Uz medpunktu! - Noteikti ne.
Vienu ar viņu mēs jūs neatstāsim.
Viņš ir zvērs! Viņam ir nazis!
Viņš nav zvērs! Viņš ir nobijies bērns.
Rosa.
- Luis, ved viņu uz medpunktu! - Es tevi neatstāšu vienu.
- Es tikšu galā. - Jā, Rosa. Piedod.
Nāciet, tēvs.
Kā tevi sauc?
Mani sauc Rosa.
Tu savainoji kādu ar to nazi, kas tev rokās.
Vai atdosi to man?
Tu baidies?
Es arī esmu baidījusies.
Un, kad tā notiek, es sev stāstu kādu stāstu.
Ja atdosi nazi, es izstāstīšu stāstu. Labi?
Jābrīdina, ka mani stāsti ir ļoti smieklīgi.
Paskaties man acīs.
Es tev pāri nedarīšu.
Tu vari man uzticēties.
WOMEN IN BLUE
Kad bija pavisam maziņa,
mamma cieta nelaimes gadījumā, tāpēc viņai nevarēja būt bērnu.
Viņa uzauga ar domu, ka ģimenes viņai nekad nebūs.
Tāpēc iestājās klosterī.
Viņa sāka strādāt ar bāreņiem un pamestiem bērniem
un atrada iespēju, kā tikt pie sen ilgotās ģimenes.
Viņa bija precējusies?
Bija Norberto.
Brīžiem bija, brīžiem - nebija.
Viņš bija precēts un ar bērniem.
Viņš nomira jau sen.
Mēģināju iet uz bērēm, bet viņa sieva mani patrieca.
Liekas, ka viņa noslēpums nebija necik labi sargāts.
Kamila.
Manolo.
Antonio.
"Mamma Rosa,
paldies, ka noticēji mūsu spēkiem, kad neviens cits neticēja."
"Daudz laimes Mātes dienā. Mīlu tevi no visas sirds."
"Mammu, paldies par tavu mīlestību. Tu rūpējies par mani, kad esmu slima."
Šis ir Benito.
Jūs vaicājāt, kāpēc viņa nesauca policiju.
Sava lepnuma dēļ.
Viņa par katru cenu gribēja izdibināt Benito pagātni
un domāja, ka ir vienīgā, kas var viņu glābt
no briesmoņa, kas viņā mīt.
Un tāpēc viņa tika nogalināta.
Varbūt Benito nogalināja savu audžumāti,
bet tas nenozīmē, ka viņš ir Izģērbējs.
Piekrītu.
Mums jāatrod saistība ar Izģērbēja slepkavībām.
Motīvs.
Viņš vienmēr pieslapina gultu.
Priesteris, kas atbild par gultasveļu, gribēja viņu sodīt
un gandrīz palika bez acs.
Kas ir ar viņa ģimeni?
Viss noslēpumā tīts.
Policija viņu vienkārši atstāja un vairāk neko nestāstīja.
Viņš ir ko teicis?
Kopš ierašanās - ne vārda.
Rosa, es saprotu, ko tu domā.
- Es neko neesmu teikusi. - Tev nekas nav jāsaka.
Es tevi pazīstu labāk par visiem.
Klau, pēc šodien notikušā
man būs jālūdz, lai Benito ievieto psihiatriskajā slimnīcā.
Viņam nevajag slimnīcu.
Viņam vajag ģimeni. Un viss.
Ir bērni, kam mēs nespējam palīdzēt, Rosa,
jo viņiem ir īpašas vajadzības.
Māt, jūs zināt, ka bērni, kurus tur ieliek,
laukā neiznāk ne par matu labāki.
Uz mani viņš reaģēja.
Viņš manī klausās.
Rosa.
Jūs teicāt, ka policists, kurš viņu atrada, neko jums nestāstīja.
Nē.
Ļaujiet man ielūkoties viņa pagātnē.
Jūs pati lieliski zināt - kad esam apzinājušies pagātnes brūces,
varam sākt veseļoties.
"Pagātne mani bija apzīmogojusi.
Tā bija izlēmusi, ka es nekad nebūšu māte, taču adopcija ļāva man par tādu kļūt.
Tāpēc sirdī es zinu,
ka Benito ir pelnījis iespēju tikt pie ģimenes, kā tas notika ar mani."
Tāda mamma bija.
Cik labsirdīga, tik akla.
Nāciet, bērni!
Gribu jūs ar kādu iepazīstināt.
Tie ir tavi brāļi un māsa.
Tas ir Antonio.
Sveiks. Esmu Visente.
Priecājos. Kamila.
Cik tev ir gadu? Man deviņi.
Benito vēl nav gatavs runāt,
bet tas nenozīmē, ka mēs nevaram runāt ar viņu, vai ne?
Gribu tevi iepazīstināt ar vēl kādu.
Kena! Nāc šurp, meitenīt.
Viņa ir ļoti mierīga. Veca, bet jūs labi sadzīvosiet.
Kurš grib ēst?
- Es! - Es!
- Ēdīsim! Saklāsim galdu! - Ejam!
Jau kopš pirmās dienas viņš likās dīvains.
Visu laiku klusēja.
Bikls viņš nešķita.
Izskatījās, it kā...
viņš galvā kaut ko kalkulēja.
Gribu, lai man pastāsti par savu māti. Kaut ko jauku, kas tev par viņu atgādina.
Vai kas atgādina par tēti.
Sveiki!
Ak tad tu esi Benito.
Benito, tas ir Norberto.
Viņš šad un tad nāk ciemos.
Kad varu.
Es pagaidīšu laukā.
Kas ir ar tevi?
Ak tad tā būs, ko?
Man viņš bija jānoliek gulēt.
Viņam pirmā diena.
Tu teici, ka vairāk bērnus neadoptēsi.
Un tu teici, ka pametīsi sievu.
Tas nav tas pats.
Dievs grib, lai esmu viņa māte.
Manolo iet prom, un tev ir trīs bērni.
Kāpēc tu gribi četrus?
Tu varētu man palīdzēt.
Ja ievāktos pie manis.
Pagaidi.
Uz kurieni tu?
Mierīgi, mīlulīt.
Viss ir labi. Nomierinies.
Labi?
Nekas nav noticis.
Paskatīsimies.
Atnes palagu.
Un uzvelc citu pidžamu.
To zīmēji tu?
"Kas tevi bija tā traumējis? Kas tā nodarījis pāri?
Man jāuzzina, no kā vai kura viņš tā baidās."
Ko tu atklāji, Rosa?
Kā gan lai viņu aizmirst...
Bet diemžēl es jums par šo lietu nevaru sniegt nekādu informāciju.
Es zvēru - visu, ko izstāstīsiet, es paņemšu sev līdzi kapā.
Tā ir tiesas pavēle, kundze.
Es likumus neizdomāju.
Tātad lietu joprojām izmeklē?
Nē.
Mēs aizvien nezinām vainīgo.
- Un jūs esat tikai pilsone... - Lūdzu, mirkli paklausieties.
Man ir gadiem ilga pieredze ar bērniem, kas pārcietuši briesmīgas lietas.
Lai palīdzētu, man vajadzīga informācija par viņu pagātni.
Ja nezinu slimību,
kā lai to izārstēju?
Benito nerunā.
Viņš mēnesi nav pateicis ne vārda.
Bet katru nakti viņš pieslapina gultu
un no murgiem atmostas vienos sviedros.
Ja piedabūšu uz sarunu, varbūt viņš mums izstāstīs,
kas notika ar viņa māti.
Un tas jums palīdzētu izmeklēšanā.
Lūdzu.
Nevienam nebūtu jāredz tas, ko redzēja viņš.
Kur nu vēl tādā vecumā.
Tonakt mēs saņēmām izsaukumu uz ūdens attīrīšanas staciju.
Inspektor Morales!
Garsija.
- Aizdomās turamie ir? - Vēl nav.
Apzvanām visus vadītājus un strādniekus.
Neviens neko neparastu nav redzējis.
Upuris stacijā strādāja.
Viņu sauca Hasinta Perea.
Nāciet līdzi.
Šeit, kungs.
Tā. Numur 37.
- Jūs viņu izvilkāt? - Vēl ne. Gaidījām jūs.
Velns parāvis, Garsija! Varbūt nedaudz cieņas?
- Velciet taču ārā! - Jūs dzirdējāt! Izvelciet!
Puika! Tu tur nedrīksti atrasties!
Ko tas puika tur dara?
- Noskaidrojiet, ko redzējis! - Klausos!
- Ātrāk! - Ķeriet puiku!
"Tonakt Benito ieraudzīja ko tādu, kas izpostītu dvēseli jebkuram.
Paša māti. Mirušu.
Izmestu kā atkritumus."
Viņas kolēģes teica, ka viņa bijusi ļoti klusa.
Kad noķērām puiku, aizvedām uz viņa mājām,
lai redzētu, vai tur ir vēl kāds, bet...
nē.
Viņi dzīvoja divatā.
Tātad par tēti nekas nav zināms?
Vai es drīkstu to paturēt?
Lietas no pagātnes...
var raisīt vēlmi atcerēties.
Kad vedām puiku uz klosteri,
vispirms viņu aizvedām uz mājām pēc mantām.
Tur jūs droši vien uzzināsiet ko vairāk.
Piedod, Benito.
Es gribu palīdzēt, bet tev mani jāpielaiž sev klāt.
Es tevi nespiedīšu,
taču apsolu: ja ļausies, tev pašam būs labāk.
Varbūt pat varētu beigties murgi.
Vai to tu negribētu?
Piedod man, labi?
Piedod.
"Un, kaut arī mani mocīja ziņkārība,
es turēju savu solījumu un bez atļaujas viņa mantās vairs nerakņājos.
Domāju, ka virvju terapija viņu pamudinās runāt, bet nekā."
Kas ir virvju terapija?
Tas ir vingrinājums, kas noslogo prātu
un atvieglo ceļu vārdiem.
Nē, Visente. Tev būs jāsāk no sākuma.
Es jau teicu - vajag ciešāk.
Labi, mamm.
Es gribētu nosūtīt vēstuli savai mammai uz debesīm.
Tas ir iespējams?
Protams.
Piesiesim to pie balona.
Ja nu to apēd putns?
Tā iesprūstu te, putnam rīklē.
Un tu, Benito? Tu gribētu kaut ko izstāstīt?
Redzat, kāds ir Benito vijums?
Skaista virve. Re!
Un viņš vēl tikai mācās. Redzat?
Ļoti labi. Labs darbs.
Visente.
Visente!
"Nedaudz uztraucos par Visenti.
Viņš viņu nepieņem. Domāju, ka viņš ir greizsirdīgs."
Nav taisnība, es nebiju greizsirdīgs.
Es tikai zināju, ka notiks kaut kas slikts.
Kas tev lika tā domāt?
Tas, kā viņš uz viņu skatījās.
It kā viņu ienīstu.
Ilgojies pēc manis?
Tu zini, ka jā.
Bet pēdējoreiz tu biji pirms mēneša.
Es tevi negaidīju.
Tu mani mīli?
Es tevi ļoti mīlu.
Esmu taču šeit, ne?
Jā.
Varbūt mums nav viss, ko vēlamies,
bet šis,
šī deja -
to mums neviens nevar atņemt.
Izbeidz! Laid mani!
Viņš mammu vienmēr izspiegoja. Ienīda viņu.
Es zināju, ka Benito ir bīstams. Zināju.
- Nost no manis! - Izbeidz!
Diezgan! Kas ir ar tevi?
Nekas! Viņš ir vainīgs! Viņš ir zvērs!
Nesaki tā! Bērns!
Viņš slēpās aiz durvīm un tevi izspiegoja!
- Tiešām? Benito, tā ir taisnība? - Mieru!
Ejiet uz savām istabām! Veicīgi!
- Viss labi? - Jā.
Ej vien.
Pietiek vienreiz, Benito. Es nopietni saku.
Šai mājā mēs vardarbību necietīsim.
Reizēm man liekas, ka tu tūlīt sāksi runāt.
Bet reizēm tas šķiet neiespējami.
Es nesaprotu, kas notiek tavā galvā.
Kāpēc tik daudz baiļu un naida?
Reizēm domāju, ka klostera priekšniecei bija taisnība.
Varbūt tev tiešām vajag tādu palīdzību, kādu es nespēju sniegt.
"Un tieši tad, kad jau gribēju padoties..."
Ja tev izstāstīšu, vai apsoli to nevienam neteikt?
Zvēru pie Dieva.
Manu mammu sauca Hasinta.
"Tā bija pirmā reize, kad viņš ierunājās,
un vienīgā - kad izstāstīja, kas bija noticis.
Tonakt kā daudzas citas naktis...
viņu atmodināja mātes kliedzieni."
Kāpēc tu melo? Man acīs!
Kur tu biji?
Es tevi gaidīju pusstundu!
Pusstundu!
Kas viņš bija?
Ar ko tu drāzies?
Mosties, Benito! Kuš!
Gaidi te. Never vaļā acis.
Neskaties, Benito.
"Mēģināju vaicāt, ko viņš todien juta,
bet viņš tikai izstāstīja, kas notika.
Hasinta rīkojās kā jebkura māte.
Viņa mēģināja viņam dot labāku dzīvi,
tāpēc aizveda viņu prom pavisam.
Hasinta zināja, kāds risks ir... bēgt,
bet viņa arī zināja, ka palikt būtu vēl bīstamāk."
Nabaga sieviete.
Svarīgi ir tas, ka esam kopā.
Un ka neviens mums nekad neko nenodarīs. Nekad.
Es tev to apsolu pie savas dzīvības.
Un īstus solījumus...
Nekad nelauž.
"Kādu laiku Hasintai izdevās pildīt solījumu.
Viņa dabūja darbu ūdens attīrīšanas stacijā.
Benito katru rītu pavadīja viņu līdz trolejbusam.
Lai arī mazs, katru pēcpusdienu viņš viņu sagaidīja.
Benito jutās atbildīgs par viņas drošību."
"Mazpamazām mazais, tumšais ūķis, kurā abi bija patvērušies,
sāka kļūt par viņu mājām.
Līdz kādu dienu...
Benito nodomāja, ka ir kļūdījies, un gaidīja nākamo.
Un tad vēl nākamo, līdz kļuva tumšs."
Ei, puis!
Kāp iekšā.
Aizvedīšu tevi līdz mammas pieturai.
"Benito aizbrauca līdz pēdējai pieturai,
kur atradās ūdens stacija."
"Uz mirkli viņam likās, ka ieraudzījis spoku, bet...
nē."
"Tas bija viņa tēvs Renē."
"Viņš bija dzīvs, un viņš viņus bija atradis."
Lūdzu, laid mani!
Atsien mani!
Klausies, ko teikšu.
Tu pie tēva rīcības neesi vainīgs.
Neesi.
Tu vari gulēt mierīgs.
Vairs tev neviens neko nenodarīs.
Tad man nebūs jābrauc uz slimnīcu, jā?
Skaidrs, ka nebūs.
Paldies, ka man uzticējies.
Atpūties. Dusi saldi.
"Es nekad nebiju lauzusi doto vārdu,
bet tobrīd man likās, ka Benito pasargāšu tikai tad,
ja izstāstīšu policijai patiesību.
Pateicoties tam, ko Benito bija redzējis, pēc nepilna mēneša tēvs jau bija cietumā."
Kāds tēvs, tāds dēls.
Abi divi slimi.
Iešu pabarot suņus.
Bērnība tik vardarbīgos apstākļos iespaido domāšanu.
Nav taisnība.
Skaidrs, ka ir.
- Saprotams... - Es redzēju savu vecāku slepkavību,
bet nekad neesmu jutusi vajadzību kādu sāpināt.
Cilvēka pagātne neattaisno viņa tagadnes rīcību.
Nu tad Benito ir Izģērbējs vai nav?
Es nezinu.
Mēs zinām tikai to, ka viņš iemācījās vīt virvi.
Zinām, ka Benito bija savrups,
bet liekas, ka dzīve pie Rosas viņu padarīja mazāk vardarbīgu, nevis vairāk.
Vēl ir par agru spriest. Vajag vairāk informācijas.
Pirms turpinām, man jāieelpo svaigs gaiss.
Es tevi gaidīju.
Naktī, kad gribējām runāt.
Pēdējā laikā man ir sarežģīta dzīve.
Tu to nožēlo?
Viss, ko esmu mācījusies uzaugot...
man saka, ka tas, kas starp mums notika, bija kļūda.
Taču...
es tā nejūtos.
Man šobrīd dzīvē ir ļoti mulsinošs laiks.
Un es nevaru vienkārši...
domāt tikai par savām jūtām.
Man jāzina, kurp virzās mana dzīve,
pirms izdaru ko tādu,
kas sāpinās mūs abus.
Par mani neuztraucies.
Lai nu pie kā, bet pie sāpēm esmu pieradis.
Kas tevi tā sāpināja?
Man bija dēls.
Nu viņam būtu pieci gadi.
Taču 11 mēnešos viņš nomira.
Es biju klāt.
Viņa istabā.
Un es aizmigu...
viņam blakus.
Es pamodos no tā, ka viņa māte kliedza - viņš neelpo.
No policijas mani atlaida.
Un pareizi darīja.
Kā lai es sargāju pilsētu, ja nespēju nosargāt savu dēlu?
Man ļoti žēl.
Es dienasgrāmatā laikam kaut ko atradu.
Daudz vēlāk - kad Benito bija jau 17.
Pēc Benito sarunas ar Rosu par mammas nāvi
viss it kā uzlabojās.
Vai vismaz viņai tā likās.
Līdz atgadījumam ar mājas suni.
Ar Kenu.
Pareizi. Ar Kenu. Skaties!
"Benito manā dzīvē sabijis septiņus gadus, un pārmaiņas ir brīnišķīgas -
beidzot liekas, ka viņš ir te piederīgs.
Viņš daudz nerunā,
taču mīl dzīves sīkumus, piemēram, puķes.
Jo īpaši mīļš viņam ir mūsu priekšpagalma rožu dārzs.
Mana sirds juta, ka tiešām esmu viņu pārvērtusi
un viņš vairs nav vardarbīgais puika no klostera.
Nākamajiem notikumiem mani nevarēja sagatavot nekas."
Mammu, viņa man iekoda!
Viņa man iekoda!
Mierīgi, mīļais!
Kena!
Nomierinies, mīļais.
Kena!
Tu viņu nogalināji!
- Viņa uzbruka! - Melis! Tu viņu nogalināji!
- Viņa uzbruka! - Briesmonis!
Tu esi slepkava!
Visente.
Ir svarīgi, lai tu nevaino Benito par to, ko nodarīja Kena.
Jums ir jāizlīgst.
Tev ar viņu jārunā. Viņš ir tavs brālis.
Es nelīgšu mieru ar slepkavu.
Visente, vainīga bija Kena, nevis Benito.
Nav taisnība.
Kad Kena ir bijusi nikna?
Tavam brālim vajadzēja 52 šuves. Viņš gandrīz zaudēja roku.
- Labāk būtu zaudējis dzīvību! - Diezgan!
Tā nerunā!
Benito ir bijusi grūta dzīve, un tu to zini.
Un man?
Viņam vismaz bija tētis.
Viņa tēvs nav labs cilvēks.
Kāpēc tad viņi sarakstās?
"Es nespēju nedomāt: vai tiešām Benito ar tēvu sarakstījās?
Kādas idejas viņš viņam iepotē?
Lai dievs piedod, ka lauzu vārdu, bet nebija citas izejas."
"Vienīgā vieta, kur viņš vakar bija gājis, bija rožudārzs.
Tur atradu tēva vēstules no cietuma."
Tu solīji respektēt manas lietas.
Vai tu tam tici?
Tu viņam izstāstīji, kur meklēt tavu māti?
Jā.
Saki, ka nezināji, ko viņš taisās darīt.
Viņa bija jānoliek pie vietas.
Prieks, ka piezvanīji, dēls.
Kur ir tava māte?
Viņa strādā.
Strādā.
Vai tā viņa par tevi rūpējas? Atstāj tevi, lai tu mazgā traukus?
Ja viņa tevi mīlētu, tad vienu neatstātu
un nebūtu pametusi mani.
Strādājošās sievietes pamet novārtā ģimeni.
Viņas mūs pamet brīdī, kad ir visvairāk vajadzīgas.
Vai zini, kāpēc?
Tāpēc, ka aizmirsušas savu vietu.
Tavas mātes laiks ir beidzies.
Vairs viņa neko neiemācīsies.
Viņa mēģināja nozagt man dēlu. Vienīgo, kas man ir svarīgs.
To es nevaru piedot.
Tētis mēģināja viņai palīdzēt.
Mēģināja viņu pamācīt.
Bet bez rezultātiem.
Tāpēc...
viņš novilka viņas uniformu
un ielika viņu ūdens mucā.
Iegremdēja, līdz viņas plaušas piepildījās ar ūdeni.
Viņš to darīja manis dēļ.
Traks suns, dēls...
Ir jānogalina.
Atstāj manu māju!
Es tevi nepazīstu.
Tu neesi mans dēls.
Tu neesi mans dēls!
Lai nolādēta mūsu tikšanās diena.
Varu dabūt atpakaļ savu kasti? Lūdzu.
Es aiziešu no rīta.
Es Benito sarunu ar manu mammu netīšām dzirdēju.
Kad viņa aizgāja uz savu istabu, es metos pēc policijas.
Viņš tikko bija atzinies, ka ir līdzvainīgs savas mātes slepkavībā!
Ar to pietiktu, lai viņu arestētu!
PIRMO REIZI MŪŽĀ ES BAIDOS PAR SAVU DZĪVĪBU.
Jums jānāk man līdzi!
Nomierinies, puis. Apsēdies.
Nav laika!
Jums jānāk man līdzi!
- Mamma ir briesmās! - Labi.
Bet mums vajag vairāk informācijas. Kas ir noticis?
Manu mammu nogalinās.
Benito nogalinās manu mammu!
TAS BRĪDIS IR KLĀT.
Benito?
Visente?
Mamm!
Nē! Nē! Nē!
Nē!
Nē! Mamm!
Mamm!
Ja tev šī dienasgrāmata ir 15 gadus, kāpēc nenesi to uz policiju?
Skaidrs, ka aiznesu. Tāpēc mani neielika cietumā.
Rokas aiz galvas!
Viņi Benito neatrada, tāpēc mēģināja vainot mani.
Rosa bija pirmais upuris.
Jāziņo Herardo, pirms slepkava nogalina vēl kādu.
Nākamajā sērijā...
Viss, ko par viņu zinām, ir sociopāta pazīmes.
Tas nepalīdzēs viņu noķert.
Bet var palīdzēt viņu izprast.
Mums ir 15 gadus sena viņa fotogrāfija.
Varbūt kāds viņu atpazīs.
Izģērbējs viņu ir aizvedis.
WOMEN IN BLUE
Tulkojis Imants Pakalnietis