To je bila Kena, naša psica.
Mamin dnevnik.
Nisem zbral poguma, da bi ga prebral v celoti.
"Spomnim se dne, ko sem spoznala Benita."
Manolo je dopolnil 18 let.
Odrasel je.
Brez njega bo v hiši drugače.
Zapustijo dom, naših src pa ne.
Se spomniš, ko je prišel? Kako izgubljen je bil?
Kako naj bi pozabila!
- Ljubi bog. - Presnet otrok!
- Pokažite! - Pusti, Benito.
O bog.
Pritisnite!
- Pojdite v ambulanto. - Ni govora.
Ne bova vaju pustila same z njim. Žival je, nož ima.
- Ni žival. Otrok je in boji se. - Rosa.
- Luis, pelji ga v ambulanto. - Ne bom te pustil same.
- Vse bo v redu. - Bom, Rosa.
Pridite z mano, oče.
Kako ti je ime?
Jaz sem Rosa.
S tem nožem si nekoga ranil.
Mi ga daš?
Se bojiš?
Tudi jaz se kdaj bojim.
Ko se mi to zgodi, si povem zgodbo.
Zamenjam zgodbo za nož.
Opozarjam te, da so moje zgodbe zabavne.
Poglej me v oči.
Nič ti ne bom naredila.
Lahko mi zaupaš.
WOMEN IN BLUE
Mama je kot otrok
doživela nesrečo, zaradi katere ni mogla imeti otrok.
Mislila je, da ne bo nikoli imela družine.
Zato je šla v samostan.
Začela je delati s sirotami in zapuščenimi otroki.
Spoznala je, da je tako ustvarila družino, o kateri je sanjala.
- Se je kdaj poročila? - Norberto.
Bil je tu, pa tudi ni bil.
Bil je poročen in je imel otroke. Umrl je pred več leti.
Šel sem na njegov pogreb, pa me je njegova žena spodila.
Njegova skrivnost torej ni bila skrivnost.
Camila.
Manolo.
Antonio.
"Mama Rosa, hvala, da si verjela v nas, ko ni nihče."
"Vesel materinski dan. Rad te imam."
"Mama, hvala za vso ljubezen. Ko sem bolna, skrbiš zame."
Ta je od Benita.
Vprašala si, zakaj ni poklicala policije.
Zaradi ponosa. Na vsak način je hotela raziskati Benitovo preteklost.
Verjela je, da ga lahko pred pošastjo v njem
reši samo ona.
Zato jo je ubil.
Mogoče jo je res ubil,
- a to ne pomeni, da je Slačilec. - Strinjam se.
Poiskati moramo vez s Slačilčevimi umori.
Motiv.
Vsak dan pomoči posteljo.
Zato ga je duhovnik hotel kaznovati,
pa je skoraj izgubil oko.
- Pa njegova družina? - Skrivnost je.
Policija ga je samo pripeljala in ni povedala nič.
- Je kaj rekel? - Nič, odkar je prišel.
Rosa, vem, o čem razmišljaš.
- Nič nisem rekla. - Ni bilo treba.
Dobro te poznam.
Po današnjem dogodku
moram predlagati, da Benita dajo v psihiatrično bolnišnico.
Ne potrebuje psihiatrične bolnišnice, ampak družino.
Nekaterim otrokom se ne da pomagati, Rosa.
Ker imajo posebne potrebe.
Mati, saj veste, da se otrokom v takih ustanovah
samo še poslabša.
Odziva se name. Posluša me.
Rosa.
Policaj, ki ga je našel, ni nič povedal?
- Nič. - Raziskala bi njegovo preteklost.
Dobro veste, da šele ko se zavemo ran preteklosti,
lahko začnemo zdraviti.
"Preteklost me je zaznamovala.
Posvojitev mi je omogočila, da vseeno postanem mati.
Zato v srcu vem,
da si Benito zasluži priložnost, da ima družino, kot sem jo imela jaz."
Taka je bila naša mama. Velikodušna in slepa.
Otroci, pridite! Nekoga bi vam rada predstavila.
To so tvoja brata in sestra. To je Antonio.
Živjo. Vicente sem.
Me veseli. Camila. Koliko si star? Jaz imam devet let.
Benito še ni pripravljen govoriti.
To ne pomeni, da mi ne moremo govoriti z njim.
Še nekoga bi ti rada predstavila.
Kena! Pridi, ljubica.
Zelo prijazna je. Stara je, ampak se bosta razumela.
Je kdo lačen?
Jaz.
Gremo jest. Pogrnimo mizo.
Že od prvega dne je bil čuden.
Ves čas je bil tiho.
Ni se mi zdel plah. Bil je tak,
kot da v glavi nekaj načrtuje.
Povej mi kaj o mami.
Kakšen lep spomin nanjo.
Ali na očeta.
Živjo. Ti si torej Benito.
Benito, to je Norberto.
Tu in tam nas obišče.
Ko morem.
Zunaj bom počakal.
Kaj je s tabo?
Tako torej, a?
Spat sem ga dala. Njegov prvi dan je.
Rekla si, da ne boš več posvajala.
Ti pa, da boš zapustil ženo.
To ni enako.
Bog hoče, da sem njegova mati.
Manolo odhaja, ostali ti bodo še trije otroci.
- Zakaj bi imela štiri? - Lahko bi mi pomagal.
Preseli se k meni.
Čakaj.
Kam greš?
Pomiri se, srček. V redu je. Pomiri se.
Prav?
Nič hudega.
Pokaži. Daj mi rjuho.
Drugo pižamo ti bom dala.
Si to ti narisal?
"Kakšno travmo si doživel? Kdo te je tako prizadel?"
"Ugotoviti moram, česa oziroma koga se tako boji."
Kaj si ugotovila, Rosa?
Kako bi ga pozabil! Žal pa vam
ne morem dati podatkov o tem primeru.
To, kar mi boste povedali, bom nesla v grob.
Tako je določilo sodišče. Pravil ne postavljam jaz.
Je primer še odprt?
Ne.
Še vedno ne vemo, kdo je to naredil.
- Civilna oseba ste... - Poslušajte za hip.
Več let izkušenj imam z otroki, ki so doživeli grozote.
Da bi jim pomagala, moram poznati njihovo preteklost.
Kako naj zdravim bolezen, če je ne poznam?
Benito ne govori.
V enem mesecu ni izgovoril besede.
Vsako noč zmoči posteljo.
Zaradi mor se zbudi ves prepoten.
Če ga pripravim, da spregovori, nam bo mogoče povedal,
kaj se je zgodilo njegovi mami. To vam lahko pomaga pri preiskavi.
Prosim.
Tega, kar je videl, ne bi smel videti nihče. Kaj šele otrok.
Tisti večer smo prejeli klic iz čistilne naprave.
- Inšpektor Morales. - García.
- Kakšen osumljenec? - Ne še.
Kličemo vodstvo in delavce.
Nihče ni opazil nič nenavadnega.
Žrtev je delala v tovarni. Ime ji je Jacinta Perea.
Stopite z mano.
- Tukaj, gospod. - Ta, številka 37.
- Ste jo vzeli ven? - Ne, na vas smo čakali.
Me zajebavaš, García? Bodi spoštljiv.
- Potegnite jo ven. - Dajmo!
Fant, tu ne smeš biti.
- Kaj počne tu otrok? Mogoče je kaj videl. - Ja. Ujemite otroka!
"Tisto noč je Benito videl nekaj, kar bi prizadelo vsakogar.
Svojo mamo, mrtvo.
Zavrženo kakor smet."
Sodelavke so rekle, da je bila zelo tiha.
Otroka smo peljali v njegovo stanovanje, da bi videli, ali je tam še kdo.
Nikogar ni bilo. Sama sta živela.
Torej ne vemo nič o očetu?
Jo lahko obdržim?
Predmeti iz preteklosti pomagajo človeku, da se spomni.
Preden smo otroka odpeljali v samostan,
smo ga peljali domov, da vzame stvari.
Tam je gotovo kaj več.
Oprosti, Benito.
Samo pomagala bi rada, ampak moraš mi dovoliti.
Ne bom te silila. Obljubim pa, da ti bo bolje, če mi boš dovolil.
Mogoče se boš znebil mor.
Bi ti bilo to všeč?
Odpusti mi.
"Čeprav me je mučila radovednost,
sem držala obljubo in nisem brskala po njegovih stvareh.
Mislila sem, da mu bo terapija z vrvjo razvezala jezik, pa ni."
Kaj je terapija z vrvjo?
Vaja, ki ti zaposli um,
zato ti gredo besede laže z jezika.
Ne, Vicente. Znova boš moral začeti. To mora biti trdneje.
Prav.
Mami v nebesih bi rada poslala pismo. Lahko?
Seveda. Na balon ga bova pritrdili.
- In če ga požre ptič? - Se mu bo zataknilo v grlu.
Pa ti, Benito? Bi rad kaj povedal?
Ste videli Benitovo kitko?
Zelo lepa vrv. Glejte. Pa se še uči. Vidite?
Zelo dobro. Bravo.
Vicente.
Vicente!
"Malo me skrbi za Vicenteja. Ne sprejema ga.
- Mislim, da je ljubosumen." - Ni res. Nisem bil ljubosumen.
Vedel sem, da se bo nekaj zgodilo.
Zakaj si tako mislil?
Čudno jo je gledal. Kot da jo sovraži.
Si me pogrešala?
Veš, da. Že en mesec me nisi obiskal.
Nisem te pričakovala.
Me ljubiš?
Zelo.
Saj sem tu, ne?
Ja.
Mogoče nimava vsega, kar hočeva,
ampak tega, tega plesa,
nama nihče ne more vzeti.
Nehaj!
Sovražno je vohunil za mamo.
Vedel sem, da je Benito nevaren. Vedel sem.
- Pusti me! - Pomirita se!
- Dovolj! Kaj vama je? - Nič. Žival je!
Ne govori tako!
Pred vrati je bil in vaju opazoval.
- Je to res, Benito? - Pomiri se.
V svojo sobo. Dajmo!
- Si dobro? - Sem.
Pojdi.
Dovolj, Benito. Resno.
V tej hiši ne dovolimo nasilja.
Včasih se mi zdi, da boš spregovoril.
Včasih pa se mi to zdi nemogoče.
Ne vem, kaj se dogaja v tvoji glavi.
Čemu tak strah in sovraštvo?
Včasih se mi zdi, da je imela mati prednica prav.
Mogoče rabiš pomoč, ki ti je ne morem dati.
"In ko sem se že hotela vdati..."
Če povem, obljubiš, da ne boš nikomur povedala?
Prisežem pri Bogu.
Mami je bilo ime Jacinta.
"Takrat je spregovoril ter prvič in zadnjič povedal, kaj se je zgodilo.
Tiste noči, kot številne druge, so ga prebudili materini kriki."
Zakaj mi lažeš? V obraz!
Kje si bila? Že pol ure te čakam!
Pol ure! Kdo je bil?
S kom si fukala?
Vstani, Benito.
Tu počakaj. Ne glej.
Ne glej.
"Vprašala sem ga, kaj je občutil tistega dne, a ni povedal.
Jacinta je naredila, kar bi naredila vsaka mati.
Hotela je boljše življenje za sina.
Zato ga je odpeljala stran.
Vedela je, da z odhodom tvega,
toda tvegala bi tudi, če bi ostala."
Ubožica.
Pomembno je, da sva skupaj. In da naju nihče več ne bo mučil.
Nikoli.
Pri življenju prisežem.
- Prave obljube pa... - Nikoli ne prelomimo.
"Jacinta je nekaj časa držala obljubo.
Dobila je službo v čistilni napravi.
Benito jo je vsako jutro spremil k trolejbusu.
Vsako popoldne je prišel ponjo na postajo.
Čutil se je odgovornega zanjo."
"Počasi sta si v majhnem mračnem stanovanju,
kamor sta ušla, ustvarila svetel dom.
Nekega dne pa...
Benito je mislil, da se je zmotil, in počakal na naslednji trolejbus.
In na naslednjega, do teme."
Fant.
Vstopi. Peljal te bom tja, kjer sestopi tvoja mama.
"Benito se je peljal do končne postaje,
do čistilne naprave."
"Za hip je pomislil, da vidi duha.
Pa ni bil. Bil je njegov oče René.
Živ je bil in ju je našel."
Prosim, pusti me!
Odveži me!
Poslušaj. Za to, kar je naredil oče, nisi ti kriv.
Nisi kriv.
Zdaj lahko mirno spiš.
Nihče več te ne bo prizadel.
Torej mi ne bo treba v bolnišnico?
Seveda ne.
Hvala, da si mi zaupal.
Zdaj pa počivaj. Zaspi.
"Nikoli nisem prelomila obljube,
a zdelo se mi je, da Benita lahko zavarujem le,
če policiji povem resnico. Zaradi tega, kar je videl Benito,
je njegov oče v enem mesecu končal v zaporu."
Kakršen oče, takšen sin.
Bolnika.
Nahranil jih bom.
Odraščanje sredi takšnega nasilja bi prizadelo vsakogar.
- Ni res. - Seveda je.
- Očitno... - Starše so ubili pred mojimi očmi.
Nikoli nisem občutila nuje, da koga prizadenem.
Človekova preteklost ne opravičuje njegovih dejanj v sedanjosti.
Je Benito Slačilec ali ne?
Ne vem.
Vemo samo, da se je naučil plesti vrvi.
Vemo, da je bil zadržan
in da je bil ob Rosi manj nasilen, ne bolj.
Prezgodaj je še, da bi vedeli. Potrebujemo več podatkov.
Na zrak moram, preden nadaljujemo.
Čakal sem te. Tisti večer, ko bi morala govoriti.
Moje življenje je zadnje čase zapleteno.
Obžaluješ?
Vse, kar so me učili kot deklico,
mi pravi, da je bila to med nama napaka.
Ampak...
Ne čutim tako.
Ta hip sem zelo zmedena.
In ne morem se ravnati samo po čustvih.
Vedeti moram, kam gre moje življenje,
preden naredim kaj,
kar bi prizadelo oba.
Ne skrbi zame.
Vajen sem bolečine.
Kaj te je tako prizadelo?
Sina sem imel. Zdaj bi imel pet let.
Umrl je pri enajstih mesecih.
Zraven sem bil.
V njegovi sobi.
Zaspal sem.
Ob njem.
Zbudila me je njegova mama, ko je kričala, da mali ne diha.
Vrgli so me iz policije.
Čisto upravičeno.
Kako naj varujem mesto, če še sina nisem mogel?
Zelo mi je žal.
Mislim, da sem v dnevniku našla nekaj.
Veliko pozneje, ko je imel Benito 17 let.
Potem ko je Benito Rosi povedal o materini smrti,
so se stvari izboljšale. Tako je vsaj mislila.
Do nesreče z družinskim psom.
Kena.
Ja, Kena.
"Benito je pri meni že sedem let. Zelo se je spremenil.
Končno se je vklopil v družino. Ne govori veliko,
kaže pa ljubezen do drobnih stvari v življenju, kot so cvetlice.
Zlasti rad ima rožni vrt pred hišo.
Iskreno sem čutila, da sem spremenila
tistega nasilnega dečka iz samostana.
Tega, kar je sledilo, nisem pričakovala."
Mama, ugriznila me je. Ugriznila me je.
Počasi, srček!
Kena!
Pomiri se, srček.
Kena! Kena!
Ti si jo ubil!
- Napadla me je! - Lažeš. Ubil si jo.
- Napadla me je! - Pošast si! Morilec.
Vicente.
Ne obsojaj Benita za to, kar je naredila Kena. Odpustiti mu moraš.
Govoriti moraš z njim. Tvoj brat je.
Ne bom govoril z morilcem.
Za vse je kriva Kena, ne Benito.
Ni res.
Kdaj je bila Kena nasilna?
Potreboval je 52 šivov. Skoraj bi izgubil roko.
- Škoda, da ni izgubil življenja! - Dovolj! Ne govori tako!
Benito je imel grozne izkušnje.
Pa jaz?
- Vsaj očeta je imel. - Njegov oče ni bil dober človek.
Zakaj si potem dopisujeta?
"Seveda sem se vprašala, ali ima Benito stike z očetom
in kakšne ideje mu je vcepil.
Bog mi odpusti, ker sem prelomila obljubo, ampak drugače ne gre.
Kraj, kjer je bil vsak dan, je bil rožni vrt.
Našla sem pisma, ki mu jih je oče pošiljal iz zapora."
Obljubila si, da boš spoštovala moje reči.
Verjameš v vse to?
Ti si mu povedal, kje je mama?
Ja.
Reci, da nisi vedel, kaj bo naredil.
Dobila je, kar si je zaslužila.
Vesel sem, da si me poklical, sin. Kje je tvoja mama?
- Dela. - Dela.
Tako skrbi zate? Da te pušča samega?
Da pomivaš posodo?
Če bi te imela rada, te ne bi pustila samega, mene pa zapustila.
Ženske, ki delajo, zanemarjajo družino.
Zapustijo nas, ko jih najbolj potrebujemo.
Veš, zakaj? Ker pozabijo, kje je njihovo mesto.
Tvoji mami se je čas iztekel. Nič več se bo naučila.
Hotela mi je ukrasti sina. Edino, kar mi kaj pomeni.
- Tega ji ne morem odpustiti. - Oče ji je hotel pomagati.
Hotel jo je podučiti.
Ni zaleglo.
Zato ji je slekel uniformo
in jo dal v zbiralnik vode.
Držal jo je pod vodo, dokler ji ta ni zalila pljuč.
To je naredil zame.
- Steklega psa... - Je treba uspavati.
Takoj odidi iz moje hiše.
Ne poznam te. Nisi moj sin.
Nisi moj sin! Preklet bodi dan, ko sem te spoznala.
Mi vrneš mojo škatlo? Prosim?
Zjutraj bom odšel.
Slišal sem pogovor med Benitom in mamo.
Ko je šla v sobo, sem šel po policijo.
Priznal je, da je vpleten v materino smrt.
Dovolj, da ga aretirajo.
Prvič se bojim za življenje.
- Z mano morate. - Pomiri se. Sedi.
Ni časa! Z mano morate!
- Mama je v nevarnosti! - Več podatkov rabimo. Kaj se je zgodilo?
Ubil jo bo.
Benito bo ubil mojo mamo.
Čas je.
Benito?
Vicente?
Mama!
Ne! Ne! Ne!
Ne!
Ne! Mama!
Mama!
Dnevnik imaš že 15 let, zakaj nisi šel na policijo?
Seveda sem šel. Zato me niso zaprli.
Roke za glavo.
Benita niso našli, zato so okrivili mene.
Rosa je njegova prva žrtev.
Obvestimo Gerarda, preden spet udari.
Prihodnjič...
Vse, kar smo prebrali, kaže na sociopata.
To nam ga ne bo pomagalo ujeti.
Pomagalo nam ga bo razumeti.
Imamo njegovo fotografijo, ko je imel 15 let.
Mogoče ga bo kdo prepoznal.
Slačilec jo je odpeljal.
WOMEN IN BLUE
Prevedla Lorena Dobrila