Det här var Quena,
vår hund.
Och det här är mammas dagbok.
Jag vågade aldrig läsa hela.
"Jag minns i detalj den dagen jag träffade Benito."
Så Manolo är redan 18.
Han har blivit vuxen.
Huset kommer kännas annorlunda utan honom.
De lämnar hemmet, men finns kvar i våra hjärtan.
Minns du när han kom hit? Hur vilsen han var?
Vem kan glömma det?
- Herregud! Är ni okej? - Jävla unge!
- Få se! - Släpp, Benito.
Gud.
Här. Håll tryck på det!
- Gå till sjukstugan. - Kommer inte på frågan.
Vi lämnar dig inte ensam med honom.
Han är ett djur! Han har en kniv!
Han är inget djur! Han är ett barn, och han är rädd!
Rosa.
- Luis, ta honom till sjukstugan. - Jag lämnar dig inte ensam här.
- Jag sköter detta. - Ja, Rosa. Förlåt.
Kom, fader.
Vad heter du?
Jag heter Rosa.
Du skadade nån med den där kniven du håller i.
Kan du ge den till mig?
Är du rädd?
Jag har också varit rädd.
Och när det händer, berättar jag en saga för mig själv.
Jag byter en saga mot den där kniven, okej?
En liten varning. Mina sagor... ...är väldigt roliga.
Se mig i ögonen.
Jag ska inte göra dig illa.
Du kan lita på mig.
När hon var väldigt ung,
var mamma med om en olycka som gjorde att hon inte kunde få barn.
Hon växte upp i tron om att hon aldrig skulle få en familj.
Därför gick hon i kloster.
Hon började arbeta med föräldralösa och övergivna barn,
och hon fann ett sätt att få familjen hon alltid drömt om.
Gifte hon sig nånsin?
Norberto.
Han fanns där, men ändå inte.
Han var gift och hade barn.
Han dog för åratal sen.
Jag försökte gå på hans begravning, men hans fru kastade ut mig.
Hans hemlighet tycks inte ha varit så hemlig.
Camila.
Manolo.
Antonio.
"Mamma Rosa,
tack för att du trodde på oss när ingen annan gjorde det."
"Grattis på mors dag. Jag älskar dig ända till månen."
"Mamma, tack för all kärlek. Du tar hand om mig när jag är sjuk."
Den här är Benitos.
Du undrade varför hon inte ringde polisen.
På grund av stolthet.
Hon var besatt av att ta reda på allt om Benitos förflutna.
Hon trodde sig vara den enda som kunde befria honom
från monstret han hade inom sig.
Och det var det som dödade henne.
Benito kanske dödade sin fostermamma,
men det betyder inte att han är Avklädaren.
Jag håller med.
Vi måste hitta en koppling till Avklädarens mord.
Ett motiv.
Han kissar i sängen varje natt.
Prästen som sköter sängkläderna ansåg bestraffning vara påkallat,
och blev nästan av med ett öga.
Och hans familj?
Ett mysterium.
Polisen bara lämnade honom här utan att säga så mycket.
Har han inte sagt nåt?
Inte ett pip sen han kom hit.
Rosa, jag vet vad du tänker.
- Jag har inte sagt nåt. - Det behövs inte.
Jag känner dig bättre än nån annan.
Efter det som hände idag,
måste jag rekommendera att Benito läggs in på mentalsjukhus.
Han behöver inget mentalsjukhus.
Han behöver en familj. Inget annat.
Vissa barn kan vi inte rädda, Rosa,
för de har särskilda behov.
Abbedissa, ni vet att barnen som går in på såna ställen
inte kommer ut i bättre skick än när de kom.
Jag lyckades nå honom. Han lyssnar på mig.
Rosa.
Ni sa att polisen som fann honom inte gav nån information.
- Nej. - Låt mig kolla upp hans förflutna.
Ni vet bättre än nån annan att när vi känner till skadorna från det förflutna,
så börjar läkeprocessen.
"Mitt förflutna märkte mig.
Det hindrade mig från att bli mor, men adoption tillät mig att bli det ändå.
Det är därför jag vet,
att Benito förtjänade chansen att få en familj, precis som jag."
Sån var mamma.
Lika generös som hon var blind.
Kom, ungar!
Jag vill att ni ska träffa nån.
Det här är dina syskon. Det här är Antonio.
Hej. Jag heter Vicente.
Trevligt. Jag heter Camila.
Hur gammal är du? Jag är nio.
Benito är inte redo att prata än,
men det innebär väl inte att vi inte kan prata med honom?
Det finns nån annan du borde träffa.
Quena! Kom hit, gumman.
Hon är väldigt lugn. Gammal, men ni kommer bli vänner.
Nån som är hungrig?
Jag.
- Då äter vi. Vi dukar. - Kom.
Han var konstig från dag ett.
Ständigt tyst.
Han såg inte blyg ut.
Det såg ut som...
...om han gjorde upp planer.
Jag vill att du berättar om din mamma.
Nåt fint om henne som du minns.
Eller nåt du minns om din pappa.
Hallå där.
Så det här är Benito.
Benito, det här är Norberto.
- Han hälsar på då och då. - När jag kan.
Jag väntar utanför.
Vad är det med dig?
Ska vi ha det så där?
Jag fick lov att lägga honom.
Det är hans första dag.
Du sa att du inte skulle adoptera fler barn.
Och du sa att du skulle lämna din fru.
Det är inte samma sak.
Gud vill att jag ska vara hans mamma.
När Manolo flyttar ut, kommer du ha tre barn.
Varför vill du ha fyra?
Du skulle kunna hjälpa mig.
Om du flyttar in.
Vänta.
Vart är du på väg?
Det är ingen fara, gubben.
Ingen fara. Lugna ner dig.
Okej?
Allt är som det ska.
Då ska vi se.
Hämta ett lakan.
Och en pyjamas att byta till.
Har du ritat det här?
"Vad hade traumatiserat dig så? Vem hade skadat dig?"
"Jag måste ta reda på vad eller vem han är så rädd för."
Vad fick du reda på, Rosa?
Honom glömmer man inte.
Men dessvärre måste jag berätta
att jag inte får säga nåt angående det här fallet.
Jag svär att jag tar med mig det ni säger till graven.
Det är domstolens beslut.
- Jag hittar inte på reglerna. - Så fallet är fortfarande öppet?
Nej.
Vi vet fortfarande inte vem som gjorde det.
- Och ni är bara en medborgare... - Lyssna på mig.
Jag har lång erfarenhet av barn som utstått fruktansvärda saker.
För att kunna hjälpa dem behöver jag känna till deras förflutna.
Om jag inte känner till sjukdomen,
hur ska jag då kunna bota den? Benito pratar inte.
Han har inte sagt ett enda ord på en månad.
Men varje natt kissar han i sängen,
och vaknar upp svettig på grund av mardrömmar.
Om jag får honom att prata kanske han kan berätta
om vad som hände hans mor.
Och det skulle gagna er utredning. Snälla.
Ingen borde se det han såg,
än mindre en pojke i hans ålder.
Den natten fick vi ett larm från reningsverket.
Inspektör Morales.
García.
- Några misstänkta? - Inte än.
Vi ringer runt till chefer och personal.
Ingen har sett nåt ovanligt.
Offret arbetade här.
Hon hette Jacinta Perea.
Följ mig.
Här borta. Den där. Nummer 37.
- Har ni lyft ut henne? - Inte än. Vi väntade på er.
Vad fan, García?
Lite värdighet, kanske?
- Få ut henne, för fan! - Ni hörde. Få ut henne!
Du, grabben, här får du inte vara!
Vad gör barnet här?
- Gå efter! Fråga vad han såg! - Ja.
- Kom. - Fånga grabben!
"Den natten såg Benito nåt som skulle krossa vem som helst.
Sin egen mor. Död.
Bortkastad som skräp."
Hennes vänner på jobbet sa att hon var väldigt tystlåten.
När vi fångat grabben, tog vi honom till hans hem
för att se om det fanns nån annan där.
Icke.
De bodde ensamma.
Så ni vet inget om hans far?
Kan jag behålla det här?
Saker från det förflutna...
...kanske triggar viljan att minnas.
När vi förde pojken till klostret,
tog vi först hem honom för att packa.
Du hittar säkert nåt mer där.
Förlåt mig, Benito.
Jag vill bara hjälpa till, men du måste släppa in mig.
Jag ska inte tvinga dig,
men jag lovar att om du berättar så kommer du må bättre.
Det kanske får stopp på mardrömmarna.
Skulle du inte vilja det?
Förlåt mig, okej?
Förlåt mig.
"Trots att nyfikenheten höll på att ta kål på mig,
höll jag mitt ord och slutade gå igenom hans saker utan tillåtelse.
Jag trodde repterapin skulle få honom att prata, men så blev det inte."
Vad är repterapi?
Det är en övning som distraherar ens sinne
och gör det lättare för orden att komma fram.
Nej, Vicente. Du måste börja om igen.
Jag har ju sagt att du måste fläta hårdare.
Ja, mamma.
Jag vill skriva ett brev till min mamma i himlen.
Går det?
Självklart. Vi fäster det på en ballong.
- Tänk om en fågel äter det? - Det skulle fastna i fågelns hals.
Och du då, Benito? Är det nåt du vill berätta?
Har ni sett Benitos fläta?
Vilket fint rep han gjort. Titta. Och han har just lärt sig. Ser ni?
Mycket bra. Bra jobbat.
Vicente.
Vicente!
"Jag är lite orolig för Vicente.
Han accepterar honom inte.
- Jag tror att han är svartsjuk." - Det är inte sant. Det var jag inte.
Jag kände bara på mig att nåt hemskt skulle hända.
Vad fick dig att tro det?
Sättet han tittade på henne.
Som om han hatade henne.
Har du saknat mig?
Det vet du.
Det har gått en månad sen du var här sist.
Jag väntade dig inte.
Älskar du mig?
Jättemycket.
Nu är jag här, eller hur?
Ja.
Vi kanske inte har allt vi önskar oss,
men det här,
den här dansen,
kan ingen ta ifrån oss.
Sluta! Släpp!
Han spionerade på mamma jämt. Hatfullt.
Jag visste att Benito var farlig. Jag bara visste.
- Släpp! - Lugna er! Sluta!
- Det räcker! Vad är det med er? - Inget! Det var han! Han är ett djur!
Säg inte så, pojk!
Han gömde sig bakom dörren och spionerade på er!
- Är det sant? Benito? - Lugna dig.
Gå till era rum. Nu!
- Är du okej? - Ja.
Då så.
Nu räcker det, Benito. Jag menar allvar.
I det här huset är det nolltolerans på våld.
Ibland tror jag att du ska börja prata.
Andra gånger verkar det omöjligt.
Jag förstår inte vad som pågår i ditt huvud.
Varför så mycket rädsla, så mycket hat?
Ibland tror jag att abbedissan hade rätt.
Du kanske behöver hjälp jag inte är kapabel att ge dig.
"Och precis när jag var redo att ge upp..."
Om jag berättar, lovar du att inte säga nåt till nån?
Jag svär på Gud.
Min mor hette Jacinta.
"Det var första gången han pratade
och den enda gången han berättade vad som hände.
Den natten, precis som många andra..."
"...väcktes han av moderns skrik."
Varför ljuger du? Rakt upp i ansiktet på mig!
Var har du varit?
Jag har väntat i en halvtimme!
En halvtimme!
Vem var det?
Vem knullade du med?
Benito, vakna.
Vänta här. Fortsätt blunda.
Titta inte, Benito.
"Jag försökte fråga vad han kände den dagen,
men han bara berättade vad som hände.
Jacinta gjorde det alla mödrar skulle göra.
Hon försökte ge sin son ett bättre liv,
så hon tog honom därifrån för evigt.
Jacinta visste att det var... riskabelt,
men hon visste också att det var mer riskabelt att stanna."
Stackars kvinna.
Det viktiga är att vi är tillsammans.
Och att ingen kommer göra oss illa.
Aldrig mer.
Det lovar jag dig, dyrt och heligt.
Och äkta löften...
...bryter man aldrig.
"Jacinta lyckades hålla sitt löfte under en tid.
Hon fick jobb på ett reningsverk.
Benito följde henne till spårvagnen varje morgon.
Han hämtade henne varje eftermiddag, trots sin ringa ålder.
Benito kände att det var hans ansvar att skydda henne."
"Så småningom,
blev det lilla, mörka utrymmet dit de hade flytt, till ett hem.
Tills en dag...
Benito trodde att han misstagit sig, så han väntade på nästa spårvagn,
och den som kom efter det, till det blev mörkt."
Du, grabben.
Kom ombord.
Jag kör dig till din mammas hållplats.
"Benito tog spårvagnen till ändhållplatsen,
där reningsverket låg."
"En kort sekund trodde han sig se ett spöke, men...
...nej."
"Det var hans far, René.
"Han var vid liv, och han hade hittat dem."
Snälla, släpp mig!
Släpp loss mig!
Hör på mig.
Det din far gjorde är inte ditt fel.
Det är inte ditt fel.
Du kan sova lugnt.
Ingen kommer göra dig illa igen.
Så jag behöver inte åka till sjukhuset?
Självklart inte.
Tack för att du litade på mig.
Vila nu. Sov gott.
"Jag hade aldrig brutit ett löfte,
men i den stunden kände jag att det enda sättet att skydda Benito
var att säga sanningen till polisen.
Tack vare det Benito såg, satt hans far i fängelse inom en månad."
Sådan far, sådan son.
Båda två var sjuka.
Jag ska mata hundarna.
Att växa upp med så mycket våld skulle sätta spår hos vemsomhelst.
- Det är inte sant. - Klart att det är sant.
- Uppenbarligen... - Jag såg mina föräldrar mördas,
men jag har aldrig känt nåt behov av att skada nån.
En persons förflutna ursäktar inte deras handlingar i nuet.
Är Benito Avklädaren eller inte?
Jag vet inte.
Allt vi vet är att han lärde sig hur man flätar rep.
Vi vet att Benito var introvert,
men det verkar som om Rosa gjorde honom mindre våldsam, inte mer.
Det är för tidigt för spekulationer.
Vi behöver mer information.
Innan vi fortsätter måste jag ta lite luft.
Jag väntade på dig.
Den kvällen när vi skulle prata.
Mitt liv har varit komplicerat på sistone.
Ångrar du det?
Allt jag lärde mig under min uppväxt...
...säger mig att det som hände mellan oss var ett misstag.
Men...
...jag känner inte så.
Det här är en förvirrande tid för mig.
Och jag kan inte...
...fokusera bara på mina känslor.
Jag måste veta hur mitt liv kommer se ut
innan jag gör nåt som...
...kanske sårar oss båda.
Oroa dig inte för mig.
Jag är van vid smärta.
Vad var det som gjorde dig så illa?
Jag hade en son.
Han skulle vara fem idag.
Men han dog när han var 11 månader gammal.
Jag var där.
I hans rum.
Och jag somnade...
...bredvid honom.
Jag vaknade av att hans mor skrek att han inte andades.
Jag fick sparken från polisen.
Med rätta.
Hur skulle jag kunna ta hand om en stad när jag inte kunde ta hand om min son?
Jag beklagar verkligen.
Jag tror jag hittade nåt i dagboken.
Mycket senare, när Benito var 17.
Efter att Benito pratade med Rosa om sin mammas död,
verkade situationen förbättras.
Trodde hon i alla fall.
Tills det skedde en incident med familjens hund.
Quena.
Precis, Quena. Lyssna.
"Benito har funnits i mitt liv i sju år, och jag gläds åt hans förändring.
Det känns som om han hör hemma här.
Han pratar inte så mycket,
men han tycker om de små detaljerna i sitt liv, som blommor.
Framförallt så älskar han rosenplanteringen i trädgården.
Jag känner i mitt hjärta att jag omvandlat honom
från det våldsamma barn jag träffade i klostret.
Inget kunde ha förberett mig på det som skulle hända."
Mamma, hon bet mig!
Hon bet mig!
Lugn, lugn, gubben!
Quena!
Lugna dig, gubben.
Quena.
Quena!
Du dödade henne!
- Hon attackerade mig! - Lögnare! Du dödade henne!
- Hon attackerade mig! - Du är ett monster!
Du är en mördare!
Vicente.
Du får inte ge Benito skulden för det Quena gjorde.
Du måste förlåta.
Du måste prata med honom. Han är din bror.
Jag vägrar förlåta en mördare.
Vicente, det som hände var Quenas fel, inte Benitos.
Det är inte sant.
När har Quena nånsin varit våldsam?
Din bror fick sys med 52 stygn. Han förlorade nästan armen.
- Han borde ha förlorat livet! - Nu räcker det!
Säg inte såna saker!
Benito har haft ett svårt liv, och det vet du.
Och det har inte jag?
Han har åtminstone en pappa.
- Hans pappa är inte en bra människa. - Varför skriver de då till varandra?
"Jag kunde inte låta bli att undra om Benito och hans far kommunicerade.
Vad för slags idéer kunde han påverka honom till?
Må Gud förlåta mig för att jag bryter mitt löfte, men jag har inget val."
"Den enda plats han gick till dagligen var rosenträdgården.
Det var brev hans far hade skickat från fängelset."
Du lovade att du skulle respektera mina saker.
Tror du på det här?
Berättade du var din mor fanns?
Ja.
Säg att du inte visste vad han skulle göra.
Hon behövde sättas på plats.
Jag är glad att du ringde, min son.
Var är din mor?
Hon jobbar.
Jobbar.
Är det så hon tar hand om dig? Hon lämnar dig ensam
och låter dig diska?
Om hon älskade dig skulle hon inte lämna dig ensam,
och hon skulle inte ha lämnat mig.
Arbetande kvinnor försummar sina familjer.
De överger oss när vi behöver dem som mest.
Vet du varför?
För att de glömt sin uppgift.
Din mors tid har runnit ut.
Hon är för gammal för att lära sig.
Hon försökte stjäla min son. Den enda som är viktig för mig.
Det kan jag inte förlåta.
Pappa försökte hjälpa henne.
Han försökte lära henne.
Men det var hopplöst.
Så...
...han tog av hennes uniform
och la henne i en vattentank.
Han höll henne nere tills hennes lungor fylldes med vatten.
Han gjorde det för min skull.
En rabiessmittad hund, min son...
...måste man avliva.
Lämna mitt hus omedelbart.
Jag vet inte vem du är.
Du är inte min son.
Du är inte min son!
Jag förbannar den dag jag träffade dig.
Kan jag få tillbaka min låda?
Snälla?
Jag går när det blivit morgon.
Jag hörde konversationen Benito hade med min mamma.
När hon gick till sitt rum, gick jag till polisen.
Han hade just erkänt sin inblandning i moderns död.
Det borde ha räckt för att gripa honom!
FÖR FÖRSTA GÅNGEN, FRUKTAR JAG FÖR MITT LIV.
- Ni måste komma med mig! - Lugn, grabben. Sätt dig.
Det finns inte tid för det! Ni måste komma med mig!
- Min mamma är i fara! - Okej.
Men vi behöver mer information. Berätta vad som hände.
Min mamma kommer bli mördad.
Benito kommer döda min mamma!
TIDEN ÄR INNE.
Benito?
Vicente?
Mamma!
Nej! Nej! Nej!
Nej!
Nej! Mamma!
Mamma!
Om du haft dagboken i 15 år, varför gav du den inte till polisen?
Det gjorde jag, så klart. Det var därför jag inte hamnade i fängelse.
Händerna bakom huvudet!
De hittade aldrig Benito, så de försökte skylla på mig.
Rosa var hans första offer.
Vi måste meddela Gerardo innan han dödar igen.
I nästa avsnitt...
Allt vi har läst är sociopatiska egenskaper.
- Det hjälper oss inte att gripa honom. - Det kan hjälpa oss förstå honom.
- Vi har en 15 år gammal bild av honom. - Nån kanske känner igen honom.
Avklädaren tog henne.
Undertexter: Victoria Heaps