Помощ!
WOMEN IN BLUE
Когато обвиненият извади оръжието си,
нямах друг избор, освен да стрелям при самозащита.
Изстрелите бяха фатални.
Нещо за Валентина Камачо?
- Все още не знаем къде е. - Дали е жива?
Програмата за жени полицаи не постави ли живота й в опасност?
Добре. Благодарим, командире.
Какво става? Всички имахме тежък ден, нали така?
Работим по въпроса и не пестим ресурси.
Няма да се успокоя, докато не върнем колежката си.
Край на въпросите. Благодаря.
Трябва да намерим жива колегата полицай Валентина Камачо.
Претърсете щателно парковете, реките, канавките,
водоемите и местата като тези, където намирахме жертви.
Ако откриете нещо, докладвате на Лосано, Диас или на мен.
Хайде! Какво чакате?
Не се бой, Мария, ще я намерим.
- Това ли е родната му майка? - Да, майката на Бенито.
А това е разследването, насочило ви към приемния дом?
Част от него. Останалото е в мазето.
Останалото?
Това е невероятно.
Невероятно.
Разголвача е заплашвал с член 169 всяка жена, която е искала да работи.
- Значи работното им място е важно. - Така смятаме.
- Затова е събличал униформите. - За наказание.
Така е.
- Как се казваш? - Името ми е Анхелес Крус.
Браво на теб, Анхелес.
Добро утро, другарко.
- Намерихте ли я? - Работим по въпроса.
Разбираш ли какви ще са последиците, ако не намерим момичето?
Всички, които критикуваха програмата, ще се окажат прави.
Разголвача каза, че тя е жива.
Героини, не жертви. Такива трябваше да ги изкараш, Емилио.
Слушай какво ще ти кажа.
Не искам да свързват името ми с провала на програмата.
- Няма, защото ще направя всичко... - Слушай ме.
Ако Валентина Камачо е мъртва, ти ще си виновен.
Лично ще се погрижа всички да разберат това.
Изглеждаше нормален.
Габина, чуй ме.
Не си първата, която мръсникът е заблудил.
Имал е метод, който ревностно е следвал.
Водата.
Въжето.
Униформите.
Докато се возехме в тролея, си мислех:
"Какво съвпадение.
Колко романтично".
Но всичко е било планирано.
Дори планът му е бил част от модела.
Видях го три пъти в тролея. Не е бил случайно там.
Ако му е трябвала кола, е крадял. Като онази с белия покрив и буса.
Но за да заговаря жертвите си, е хващал тролея.
Участъкът е тук, до спирката. Може това да е моделът.
Може и да има модел, но уви, не го виждам.
Информацията е твърде много, трябва да я пресеем.
- Адресите на жертвите. - Местата, които са посещавали.
Близките и приятелите.
Жертвите са работели близо до тролейбусни спирки.
Оставял е телата до работното място на следващата жертва.
Люси беше до басейна, където е работела Нора.
Нора беше намерена до кафенето на Паола.
Паола - до магазина за обувки на Алма. Алма - на няколко преки от участъка.
Дванайсет спирки, дванайсет жертви.
Следващата спирка е за Такуба.
- Диас, Лосано, извършете проверка там. - Да вървим.
Господа, чуйте ме.
От сега нататък всяка нова информация, всяко входящо обаждане
и всичко, което може да има връзка, предавайте директно на полицайките.
Те и Романдия ръководят разследването.
- Ясно? - Да, сеньор!
На работа!
- Мария, едни хора те търсят, било спешно. - Да вървим. Какви хора?
Защо и двете станахте полицайки? Защо не ме слушате?
Тя не е виновна.
Не ви ли се живее нормално?
Тихо и спокойно? Толкова ли е трудно?
Успокой се, Лус.
Как я търсите?
Целият участък работи по случая.
А и преди да умре, той каза,
че Валентина е жива.
Вярваш на убиец?
Нямам друг избор.
Ще я намерим.
Закълни ми се.
Ти си голямата сестра.
Закълни ми се.
Кълна ти се.
Има фонтан на изток. Парк с отводнителна шахта.
На запад има хотел. Край.
Прието. Чухте я.
Диас, отивайте при фонтана.
Вие - в парка, а аз ще проверя при хотела. Да действаме!
Претърсете в западния край. Ние отиваме южно от езерото.
Изглежда водоемите са важни за него - проверете ги всичките.
Валентина!
- Открихте ли нещо? - Нищо.
Продължаваме.
- И вие! - Хайде.
Такуба не е единствената спирка. Валентина може да е на някоя от другите.
Най-логично е да е на следващата спирка,
защото той никога не е изневерявал на модела си.
- Но ние го спряхме. - Объркахме плановете му и е импровизирал.
Действал е различно. Купил е синьо въже, вместо да си изплете.
Претърсиха почти целия район, но - нищо.
Може да търсим другаде.
Да претърсим щателно тази спирка, преди да минем на следващата.
Такуба, Хирасол, Чинампас, Хосе Мария Мата,
Мелчор Окампо, Де ла Вига, Вирхиния, Аскапоцалко.
Аскапоцалко.
Знам тази спирка.
- Там Бенито е намерил тялото на майка си. - В пречиствателната станция.
За какво става дума?
Където е убита майка му. Моралес го е открил там навремето.
Не може да е съвпадение.
Но ние го прекъснахме. Дали не е действал напосоки?
Дори да се е чувствал притиснат, не ми се вярва да е сменил модела си.
Може да е действал импулсивно, Анхелес,
и да е вървял по стъпките на баща си.
Убива на мястото, където е убита майка му, и довършва делото му.
Помощ!
Помогнете ми!
По-бавно.
По дяволите.
Валентина трябва да е тук.
Валентина!
Ако е изневерил на модела си и е целял да пресъздаде убийството на майка си,
Валентина може да е в същия резервоар.
Откъде да знаем кой е резервоарът?
Номер 37. Резервоар номер 37!
- Тук е! Вързана е. - Наистина ли?
Дайте някакъв инструмент да източа водата!
Валентина, събуди се!
Валентина!
Съвземи се, Валентина!
- Кажи нещо! - Хайде!
Дръпнете се, мога да оказвам първа помощ.
Сигурна ли си?
Да, искам да съм сама.
Но ако ти трябва нещо, обади ми се. Наблизо съм.
- Само кажи и ще дойда. - Благодаря.
Не се безпокой, тя ще се обади, ако има нужда от теб.
Ще видиш, ще се обади.
Благодаря, остави го. Ти как си?
Уволниха ме.
Какво?
Кабос ме уволни снощи.
- Защо? - Няма значение, важното е какво ми каза.
Когато бяхме у тях на вечеря,
жена му не му е казала нищо.
Не му е споменала, че си полицай.
- Какво? - Точно така.
Нямаш вина, заради мен самия не получих повишение.
Наистина ли?
А аз обвиних теб.
Обвиних теб, скъпа.
Но не съжалявам какво му казах.
Когато той ми каза, че ме уволнява,
отново се почувствах свободен.
Почувствах, че мога да започна начисто, точно като теб.
Нали така?
Какво има?
Ти беше толкова сигурен, че аз съм виновна.
- Знам, наговорих ужасни неща. - Да беше само това.
Върви си, късно е.
Вал.
Незаконно придобиване на официални документи,
изпълнение на несвойствени функции, злоупотреба със значката,
възпрепятстване на правосъдието.
Извършване на незаконни разпити.
Фалшива акредитация на журналист,
влизане с взлом,
неизпълнение на заповед от началник.
Кражби, лъжи,
внушения, злоупотреба с власт.
Нямахме намерение да действаме тайно,
но ни заплашиха, че ще ни отстранят, а те самите бездействаха.
- Как трябваше да си вършим работата? - Работата?
Какви ги дрънкаш? Каква работа?
Работата ви беше проста, не следователска.
Трябваше само да се усмихвате.
Да позирате за снимки, да поздравявате туристите.
Кое не ви беше ясно?
Да си призная,
справихте се блестящо, макар и незаконно.
Но как да накараме хората да ни вярват,
когато първите ни жени полицаи нарушават закона?
Разговарях с прокурора.
Той иска да ви накаже за назидание.
- Четири години затвор. - Какво?
Но аз вярвам във втория шанс
и го убедих да не повдига обвинения срещу вас.
При едно условие.
Подписите ви
под този документ.
Така приемате, че не сте участвали в разследването
и арестуването на Разголвача.
Ако някоя от вас каже нещо различно от описаното в документа,
и четирите ще влезете в затвора.
Това на нищо не прилича! Майната им на всички!
Хората трябва да знаят какво направихме. Ще се борим.
Може да се обърнем към медиите.
Не.
Защо, Валентина? Ти беше права, полицията е корумпирана.
Ще излъжат цялата страна.
Трябва да се борим истината да излезе наяве.
Не искам племенниците ми да са без майка.
Те победиха преди много време, Габина. Защо просто не се подпишеш?
Нищо ли няма да направим? Защо тогава рискувахте толкова много?
Рискувахме, за да спрем Разголвача.
И успяхме.
Всичко започна още първия ни ден в парка "Сантяго".
Търсехме изгубено кученце и се натъкнахме на тялото на Паола Мачадо.
Шестата жертва на Разголвача.
Постъпват подло с тях.
Да не мислеше, че ще ги пощадят?
Не, но сам видя как са се справили.
Беше ли виждал толкова добро разследване?
- Не. - Тогава? Много е просто.
Ако не бяха те, онзи звяр още щеше да убива.
Точно затова няма да ги накажат.
Онзи подлец Ескобедо знае за заслугата им, затова е снизходителен с тях.
- Аз пък не съм съгласен. - И аз.
Но какво да направя?
Няма ли да влезеш най-сетне?
Татко.
- Искам да напусна полицията. - Не ми излизай с тези глупости!
Не трябваше да ставам ченге и ти го знаеш.
Никога не съм се оплаквал. Мислех, че някой ден ще свикна с работата.
Но не свикнах.
А последните няколко седмици гледам как Габина търси подкрепа от семейството.
Семейство, което я наказва за това, че й харесва да е ченге.
Ти не заслужаваш тази чест.
Това твоето е срам и позор.
И си прав, Габина винаги е била по-смела от теб.
Не ми е лесно да го кажа.
Отделът за жени полицаи официално се разформирова.
- Какво? - Защо?
Така ми е наредено.
Защо така? Недейте.
Направихме каквото искахте, дори повече.
Ще отидем при Първата дама и ще й разкажем всичко.
Именно тя даде тази заповед.
Утре по обяд ще го съобщим на пресата.
Наистина съжалявам.
Връщаме се на работа, хайде.
Вал.
- Колко е часът? - Рано е.
Можех да я спася.
Кого?
Наталия.
Какво ще говорят за мама и татко?
- Какво ще говорят за мен? - Това изобщо не ви засяга.
Помисли за Валентина, тя е на 12 г. Какъв пример й даваш?
Не говори вместо Валентина. Тя е по-умна, отколкото мислиш.
Просто искам да си добре, сега си разстроена.
Не раждай извънбрачно дете.
Няма, изобщо няма да го родя.
Полудя ли?
И сама мога да реша какво искам.
Ако не разбираш, твой проблем.
Искаш свобода. Добре тогава.
Слез от колата ми. Слизай.
- Мразя те! - И аз - теб.
Не можех да я разбера.
Изобщо не можех.
Не искам и с теб да стане така.
Не искам да се променяш.
Идеална си.
И те обичам, Валита. Обичам те.
Отидохме в "Лекумбери", за да говорим с Гойо Каденас.
Да разберем от истински убиец как разсъждава друг убиец.
И какво?
Това ще промени не само имиджа на полицията, г-н Президент,
но и на правосъдната система в Мексико.
Днес е нов ден за Мексико Сити,
защото Разголвача от Тлалпан е мъртъв.
А Валентина Камачо отново е при семейството си.
Благодарение на кого?
Признателни сме на мъжете в униформи,
които под мое ръководство проведоха разследване,
достойно за най-заплетения детективски роман.
Искам да благодаря специално на един човек.
Без негова помощ Разголвача щеше все още да убива.
Става дума за гражданина Гойо Каденас.
От килията си в затвора "Лекумбери"
той ни осигуряваше важна помощ, за да спасим Валентина Камачо.
В затвора той завърши право,
ожени се и стана баща на три деца,
а отскоро е и почетен полицай.
В знак на благодарност той беше помилван от президента.
Днес се навършват трийсет години от влизането му в затвора.
Днес той излиза като герой.
Освобождаването ми говори много за страната, в която живея.
То показва, че хора като мен заслужават втори шанс.
И в заключение,
не мога да не благодаря на една ключова личност,
съдействала за този преломен момент в живота ми.
Става дума
за президента на Мексико, сеньор Луис Ечеверия Алварес.
Предпочитат да пляскат на убиец вместо на жена.
Можеше да е по-зле. Да сме в килията, която той опразни.
- Алехандро. - Здравей.
- Разбрахме се да не идваш без... - Знам, трябваше да се обадя, съжалявам.
- Само две минутки. - Татко!
Здравей, всичко наред ли е? Как си?
- Татко. - Здравей!
За теб е.
- Благодаря. - Дай на мен.
ПРИКЛЮЧЕНИЯТА НА ДЕТЕКТИВ МУРИЕТА
Виж първата страница.
"На инспектор Мария.
Не спирай да се бориш за истината. С уважение, Даниел Хакобос."
- Най-обикновени книги? - Не, миличък, специални са.
- Може ли да прочета една? - Ако искаш, прочети всичките.
Оставете ни с баща ви за малко насаме. Сбогувайте се.
- Обичам ви, чао. - Чао.
Програмата за жени полицаи е прекратена.
- След всичко, което направихте? - Точно заради това.
Истината е, че не знам какво ще правя.
Знам само, че искам да съм сама.
Благодаря ти за подаръка, прекрасен е.
Но не искам да ми правиш подаръци, Алехандро,
нито да се опитваш да ме спечелиш.
Трябва ми време.
Ще измисля какво да правя.
Без помощ.
Разбирам те.
И уважавам решението ти.
Колкото време ти трябва. Няма да те безпокоя.
Изобщо няма. Сега си тръгвам.
Благодаря, сестричке.
Обядът ти.
- Благодаря. - Габриел сготви.
- Значи сигурно е вкусно. - Да.
Анхелес, тук ли е приятелят ти?
Дон Луле, това е Габриел, за когото ви разказвах.
- Вечеряхме тук преди няколко дни. - Помня. Здравей, Габриел.
- Здрасти, приятно ми е. - И на мен.
Вземи си една престилка и започваме.
- Какво? - Не му ли каза?
Беше изненада и не знаех кога да му кажа.
Каква изненада?
Говорих с дон Луле да те наеме в кухнята. Това беше изненадата. Изненада!
Сериозно ли?
Оставям ви да поговорите. Ще се видим в кухнята.
Направила си това за мен?
Така правят гаджетата - помагат си.
Могат и да се целуват.
Габриел, готов ли си?
Дон Луле ме чака.
Ето престилка.
Да започнем оттук.
Лельо, хвана ли някакви престъпници?
Всъщност хванахме само един.
- Беше ли лош? - Много.
Но сте били четири срещу един, нали?
Точно така.
Ако е бил много лош и сте го хванали, защо не ви дават да сте полицайки?
Държавата повече не се нуждае от нас.
Не е честно.
- Не е. - Защо не организираш протест?
Защото проблемът идва отгоре.
Правителството се вълнува само от имиджа си.
Не от това да има справедливост.
Интересува ги само да се снимат и хората да ги хвалят.
Лельо?
Благодаря, другарю Кастеянос, за милите думи.
Вярно е, че Разголвача е мъртъв.
Хората вече могат да са спокойни. Но какво ще стане утре?
Готова ли е държавата
да пусне дъщерите ни, сестрите ни и майките ни навън
сред изверги като Разголвача?
В моменти като този
трябва да се ръководим от това кое е най-доброто за гражданите.
Тук съм, за да ви съобщя...
- Не забравяй за документа. - Няма.
Другари и другарки,
за мен е огромна чест да ви представя Валентина Камачо.
Много благодаря, другарко Мария Естер.
Първо искам да благодаря на всички, които участваха в спасяването ми.
Дължа живота си на вас.
А сега искам да се обърна към онези, които смятат,
че не трябва да има жени полицаи, защото съм била изложена на опасност.
Случилото се с мен може да споходи всеки.
Но това не бива да е повод да откажем жените да стават полицаи.
Жертвахме толкова много, за да сме тук и да имаме тази възможност.
Мнозина от нас вече нямат подкрепа от близките си.
Ако изобщо сме имали такава.
Жертвахме важни моменти с любимите си хора,
с партньорите и децата си.
И знаете ли какво?
Заслужаваше си, защото това е цената
на честта да носиш значка и да служиш на родината си.
Когато завършихме курса, ни казахте, че сме най-добрите в града.
И бяхте прави.
За себе си не знам, но съм сигурна за тези 15 жени пред вас.
Затова от името на всички 16 жени полицаи
искам да ви благодаря, че не ни обърнахте гръб.
Уверявам ви, че историята няма да забрави как сте се борили за нас.
Никога няма да ви разочароваме.
Много благодаря.
И аз няма да ви разочаровам.
- Полицай Камачо. - Благодаря.
Не бях проверил другата врата, а тя била отключена
и извършителят се е измъкнал през нея.
Трябва да тръгвам,
но преди да се сбогувам с вас, моля за малко внимание.
- Мария, би ли станала? - Леле.
Стани.
Мария де ла Торе,
за проявените лидерски качества, доблест и смелост при изпълнение на дълга
ти връчвам ето това.
Честито, лейтенант Мария де ла Торе.
Браво!
- Благодаря, капитане. - Честито.
- Е, приятна вечер. - Благодаря.
Приятна вечер.
Двамата пак се държахте странно, но този път знам защо.
Май всички знаем.
Говорихме, той е страхотен мъж, но не съм готова да се обвържа.
Притрябвали са ни мъже, нали сме полицайки?
- Благодарение на теб. - Какво?
И питаш след всичко, което направи за нас. И то по какъв начин, Вал.
Никога не те бях чувала да говориш толкова убедително.
- Настръхвам, като се сетя. - И аз.
Аз имам гадже.
- Моля? - Какво?
Извинявам се, не исках да сменям темата.
Не дочаках подходящ момент.
Вижте я. Тихата вода е забила гадже.
Имам гадже.
И приятелки.
Имам приятелки.
Добро утро.
Приятно е да съзерцаваш небето, нали?
Бях свикнал да си го представям на тавана в килията си.
Удивително е как човек привиква почти с всичко.
Сега трябва да свикна да съм семеен човек.
Жена ми хърка като болно животно.
- Защо си тук? - Да те поздравя лично.
Вие го хванахте. Така де, убихте го.
Все тая.
А полицията нито веднъж не ви спомена.
За нас е достатъчно да знаем какво сме направили.
Полицията в тази страна
няма да ви позволи да развиете пълния си потенциал, Мария.
Знам го от опит. Отнеха ми 30 години от живота.
Щяха да са повече, ако не беше ти.
- Не е заради мен. Нищо не съм направила. - Напротив.
Сега въпросът е какво ще правим оттук нататък.
Виждаш ли,
през всичките тези години в "Лекумбери"
изчетох купища книги.
Хиляди книги.
Постоянно се сещам за една конкретна сега,
когато съм на свобода.
В нея се разказва за млад мъж, изпълнен с гняв,
защото станал жертва на ужасна неправда.
Та той отишъл при дядо си да го пита как да постъпи.
Дядото му казал така:
"Виж, моето момче,
във всеки човек живеят два вълка.
Единият представлява злото, омразата, завистта и гневът.
А другият - мирът, любовта и щедростта.
Те са в постоянно единоборство".
Тогава внукът попитал дядо си: "Кой побеждава?".
Знаеш ли какво отвърнал?
Не.
"Онзи, когото храниш."
Чувствам се като момчето.
От една страна, съм доволен, че ти помогнах.
Но от друга, в мен напира силна омраза.
Мрачни намерения
изпълват съзнанието ми и не ми дават покой.
Кой вълк да нахраня, Мария?
Онзи, който ти спечели свободата.
Онзи, чрез когото залови убиеца и спаси сестра ми.
Той ли ще е най-добър?
Само времето ще покаже.
WOMEN IN BLUE
Превод на субтитрите Катина Николова