Hjælp!
Hjælp mig!
Hjælp!
I det øjeblik, den anklagede trak sit skydevåben,
handlede jeg i selvforsvar og var nødt til at skyde ham.
Skuddene dræbte ham.
Hvad med Valentina Camacho?
- Vi ved ikke, hvor hun er. - Tror I, hun er i live?
Mener De, at Det Kvindelige Politikorps har bragt frøken Camachos liv i fare?
Okay. Tak, politiinspektør Herrera.
Hvad foregår der?
Det er en svær dag for os alle.
Vi arbejder på sagen.
Vi bruger alle de midler, vi har,
og jeg lover jer, at vi ikke stopper, før vores kollega er hjemme igen.
Ikke flere spørgsmål. Tak.
Vi skal finde vores kollega i live. Betjent Valentina Camacho.
Hold især godt øje med parker, floder, dybe grøfter
og vandområder som der, hvor de andre ofre blev fundet.
Hvis I finder noget, underretter I Lozano, Díaz eller mig.
Af sted. Hvorfor står I der?
Bare rolig, María. Vi skal nok finde hende.
- Er det hans biologiske mor? - Benitos mor, ja.
Og det er efterforskningen, der førte jer til barndomshjemmet?
Noget af den. Resten er i kælderen.
Resten?
Det er...
Det er utroligt.
Utroligt.
Afklæderen brugte paragraf 169 som trussel over for kvinder, der ville arbejde.
- Deres arbejdsplads må altså være vigtig. - Det tror vi.
Og derfor tog han deres uniformer?
- Som straf. - Netop.
- Hvad hedder du? - Jeg hedder Ángeles Cruz.
Flot arbejde, Ángeles.
Goddag.
- Har I fundet hende? - Vi arbejder på det.
Ved du, hvad konsekvensen bliver, hvis vi ikke finder den pige?
Ved du godt, at alle dem, som sagde, at det program var en fejl, vil få ret?
Afklæderen sagde, at hun var i live. Jeg vil...
Heltinder, ikke ofre. Det var målsætningen, Emilio.
Nu skal du høre.
Fiaskoen med det program bliver ikke mit eftermæle.
- Nej, jeg skal gøre mit bedste... - Hør godt efter.
Hvis Valentina Camacho dør, er hendes blod på dine hænder.
Og det skal jeg personligt sørge for, at alle får at vide.
Han virkede så normal.
Hør her, Gabina.
Du er ikke den første, det svin har narret.
Svinet fulgte sit mønster til punkt og prikke.
Vandet.
Rebet.
Uniformerne.
Den dag i sporvognen tænkte jeg...
"Sikke et sammentræf."
"Hvor romantisk."
Men det hele var planlagt. Selv det var en del af hans mønster.
Jeg så ham tre gange i sporvognen. Han behøvede ikke tage den.
Han kunne have stjålet en bil som den med hvidt tag og varevognen.
Men han tog sporvognen for at tale med mig og de andre.
Stationen er her. Meget tæt på stoppestedet.
Det er måske mønsteret.
Der er måske et mønster, men jeg kan altså ikke se det.
Der er for mange oplysninger. Vi må sortere i dem.
Væk med ofrenes adresser.
- Væk med steder, de kom. - Væk med familie og venner.
Ofrenes arbejdspladser ligger alle langs sporvognens rute.
Afklæderen lagde ligene tæt på næste offers arbejdsplads.
Lucy lå altså tæt på den svømmehal, hvor Nora arbejdede.
Nora lå tæt på den café, hvor Paola arbejdede.
Paola lå tæt på Almas skobutik.
Og Alma få gader fra stationen.
Han havde 12 stationer tilbage. Tolv ofre.
Den næste må være på Tacuba.
Díaz, Lozano. Vi sætter poster op langs Tacuba.
Af sted.
Hør efter, de herrer!
Fra nu af skal alle oplysninger og alle opkald, I får ind,
alt, hvad der lyder relevant, gives videre til kvindekorpset.
Kommissær Romandía og de har ansvaret.
- Forstået? - Javel.
Kom i gang!
María. Der er to, der vil tale med dig. Det haster.
Hvem er det?
Hvorfor skulle I ind til politiet? Hvorfor hørte I ikke efter?
Det er ikke hendes skyld.
Kan I ikke bare leve et normalt liv? Et stille og roligt liv?
- Er det virkelig så svært? - Tag det roligt, Luz.
- Hvad gør I for at finde hende? - Hele stationen leder efter hende.
Og lige før han døde, sagde han...
...at Valentina lever.
Tror du på en morder?
Det er jeg nødt til.
Vi finder hende.
Sværg på det.
Du er...
...storesøsteren.
Sværg.
Jeg sværger.
Mod øst er der et springvand. En park med en grøft.
Mod vest ligger der et hotel. Slut.
Modtaget. I hørte hende. Díaz, du tager springvandet.
Du tager parken. Jeg tager hotellet. Vi ses.
Af sted!
I leder på vestsiden. Vi andre går syd om søen.
Alle steder med vand er afgørende for at finde vores kollega. Kom så.
- Valentina! - Valentina!
Valentina!
- Hvad så? - Her er ingenting.
Led videre.
- Led videre! - Kom.
Tacuba er ikke det eneste stop. Hun kan være ved et af de andre.
De mest logiske er, at Valentina er ved næste stop.
Han har holdt sig til et mønster og har aldrig ændret det.
- Men vi afbrød ham. - Og når det sker, improviserer han.
Så gør han tingene anderledes.
Han købte reb i stedet for at lave det selv.
De har gennemsøgt hele området uden held.
Vi må lede andre steder.
Det logiske er en grundig eftersøgning ved ét stoppested, før vi går videre.
Tacuba, Girasol, Chinampas, José María Mata,
Melchor Ocampo, De la Viga, Virginia, Azcapotzalco.
Azcapotzalco.
Det stop kender jeg.
Der fandt Benito sin mors lig.
- Ved rensningsanlægget. - Hvad snakker I om?
Der blev Jacinta myrdet. Der fandt Morales ham som barn.
Det kan ikke være tilfældigt.
Men vi afbrød ham. Kan han have ændret mønster?
Selv hvis han følte sig presset, hvorfor så ændre mønsteret?
Det giver ingen mening.
Det er en følelsesmæssig reaktion. Han var desperat.
Han ville følge i sin fars fodspor.
Han ville dræbe sin mor samme sted og gøre arbejdet færdigt.
Hjælp! Hjælp!
Hjælp!
Hjælp mig!
Vent lidt.
For fanden da.
Valentina må være her.
- Valentina! - Valentina
Valentina!
Hvis Afklæderen brød sit mønster og ville genskabe mordet på moderen,
ligger Valentina måske i den tank, hvor hun døde.
Hvordan ved vi, hvilken det er?
Syvogtredive. Tank nummer 37!
- Hun er her! - Ja?
Ja, hun er bundet.
Find noget, så vi kan få tømt tanken!
Valentina. Vågn op!
- Valentina! - Vågn op! Valentina!
- Valentina, sig noget! - Flyt jer. Jeg kan førstehjælp.
Er du sikker?
Ja. Jeg vil helst være alene.
Men... Jeg er lige i nærheden, hvis der bliver noget.
- Bare ring, så kommer jeg. - Tak.
Tag det roligt. Hvis hun får brug for dig, ringer hun.
Hun skal nok ringe.
Tak. Lad posen blive i. Hvordan har du det?
Fyret.
Hvad?
Cabos fyrede mig i går aftes.
Hvorfor det?
Det er lige meget. Men han fortalte mig noget vigtigt.
Den aften, vi var til middag hos dem, sagde hans kone ikke noget til ham.
Hun sagde ikke, at du var politibetjent.
- Hvad? - Det er rigtigt.
Det var på grund af mig, jeg ikke blev forfremmet.
Virkelig?
Jeg gav dig skylden.
Jeg gav dig skylden, skat.
Og jeg fortryder ikke det, jeg sagde til ham.
For da han sagde til mig, at jeg var fyret,
følte jeg mig fri. Igen.
Jeg følte, at jeg kunne begynde forfra.
Ligesom du gør.
Ikke?
Hvad er der?
Du var så sikker på, at det var min skyld, at...
- Jeg sagde nogle grimme ting. - Du sagde dem ikke bare.
Det er bedst, du går. Det er sent.
Val.
Ulovlig tilegnelse af officielle dokumenter.
Overtagelse af opgaver.
Uretmæssig brug af politiskilt.
Hindring af politiets arbejde.
Uautoriserede afhøringer.
Falsk pressekort.
Indbrud.
Adlyder ikke ordrer fra overordnede.
Tyveri.
Løgne. Manipulation. Magtmisbrug.
Vi ville ikke gå bag ryggen på nogen.
Men de truede med at suspendere os uden selv at foretage sig noget.
- Hvordan skal vi så gøre vores arbejde? - Arbejde?
Hvad fanden snakker du om?
Jeres arbejde var nemt. I skulle ikke efterforske.
Jeres arbejde var at smile.
At stille op til fotografering. At hilse på turisterne.
Er det så fandens svært at forstå?
Jeg må indrømme...
...at I leverede varen, om end ulovligt.
Men hvordan skal vi få folk til at stole på os,
når vores første kvindelige politikorps ikke kan arbejde uden at bryde loven?
Jeg har talt med statsanklageren. Han vil statuere et eksempel med jer.
- Fire års fængsel. - Hvad?
Men... jeg er en mand, som tror på, at alle fortjener en chance til.
Jeg overtalte ham til ikke at rejse tiltale mod jer.
Der mangler kun én ting.
I skal skrive under her...
...på dette dokument.
Dermed bekræfter I, at I ikke deltog i efterforskningen
eller anholdelsen af Afklæderen fra Tlalpan.
Hvis nogen af jer siger noget, der strider mod det dokument, kommer I alle fire...
...i fængsel.
For helvede! Hvad helvede har de gang i?
Folk skal vide, hvad vi gjorde. Vi kan modsætte os.
Vi kan måske gå til pressen.
Nej.
Hvorfor ikke, Valentina?
Du havde ret. Politiet er korrupt. Det er råddent!
De lyver for hele landet.
Vi må kæmpe. Vi må sige sandheden.
Min nevø og niece skal ikke miste deres mor.
De har vundet for længe siden.
Skriv nu bare under.
Gør vi ingenting?
Efter alt det, I udsatte jer selv for?
Vi gjorde det for at standse Afklæderen.
Og det lykkedes.
Det hele begyndte på vores første dag i Santiago-parken.
Da vi ledte efter en hundehvalp, fandt vi liget af Paola Machado.
Afklæderen fra Tlalpans sjette offer.
Sådan noget pis, de gør mod dem.
Troede du ikke, de ville gøre noget?
Jo, men du så det da selv. Har du set en mere veludført efterforskningstavle?
- Nej, faktisk ikke. - Nå?
Det er nemt nok. Uden dem ville svinet stadig være derude.
Derfor slipper de så let. Den nar til Escobedo ved godt, hvad de gjorde.
Og derfor slipper de for tiltale.
- Jeg er ikke enig. - Heller ikke mig.
Men hvad fanden skal jeg gøre?
Vil du stå der, eller kommer du ind?
Far.
- Jeg siger op hos politiet. - Hold op med det fis.
Jeg ville ikke være politimand. Det ved du godt.
Jeg beklagede mig ikke.
Jeg troede, jeg ville vænne mig til arbejdet.
Men det skete ikke.
Og her de seneste uger har jeg set Gabina forsøge at få familiens opbakning.
En familie, som straffer hende, fordi hun er glad for politiarbejde.
Du fortjener ikke den ære. Det, der foregår her, er en skændsel.
Og ja, Gabina har altid haft større nosser end dig.
Det er ikke nemt for mig at sige det her.
Det Kvindelige Politikorps er hermed officielt nedlagt.
- Hvad? - Hvorfor?
Sådan lyder ordren.
Nej, det passer ikke.
Vi har gjort alt, hvad De bad om, og mere til.
Vi går til præsidentfruen og fortæller hende alt.
Det var hendes ordre.
I morgen klokken 12 offentliggør vi det til pressen.
Det beklager jeg.
I gang med arbejdet, de herrer.
Val.
- Hvad er klokken? - Tidligt.
Jeg kunne have reddet hende.
Hvem?
Natalia.
Hvad tror du, folk vil sige om mor?
Og om far?
- Hvad vil folk sige om mig? - Det har ikke noget med jer at gøre.
Tænk på Valentina. Hun er 12. Du er et dårligt eksempel for hende.
Du skal ikke tale for Valentina. Hun er meget klogere, end du tror.
Jeg ønsker bare det bedste for dig. Selvom du ikke tænker klart lige nu.
Du får ikke barn uden for ægteskabet.
Nej.
Jeg får ikke noget barn, punktum.
Er du vanvittig?
Jeg bestemmer selv, hvad jeg vil og ikke vil.
Hvis du ikke forstår det, er det dit problem.
Du vil være fri.
Godt.
Ud af min bil. Ud.
- Jeg hader dig. - I lige måde.
Jeg så hende ikke.
Altså så hende rigtigt.
Sådan vil jeg ikke være med dig.
Du må ikke forandre dig.
Du er perfekt.
Jeg elsker dig, Valita. Jeg elsker dig.
Derfor tog vi til Lecumberri og talte med Goyo Cadenas.
Hvilken indsigt har en morder i en anden morders sind?
Nå?
Det her vil forandre ikke blots politiets image, hr. præsident,
men hele Mexicos retsvæsen.
Det er en ny dag for Mexico City,
for Afklæderen fra Tlalpan er død,
og Valentina Camacho er tilbage hos sin familie.
Takket være hvem?
Vi takker vores tapre uniformerede mænd,
som under min ledelse gennemførte en efterforskning,
som kunne være hentet ud af den bedste kriminalroman.
Jeg vil gerne sende en særlig tak til én bestemt person.
Uden ham havde Afklæderen fra Tlalpan fortsat sine ubarmhjertige drab.
Denne person er Goyo Cadenas.
Fra sin celle i Det Sorte Palads, Lecumberri,
bidrog han på afgørende vis til at redde Valentina Camachos liv.
Han har under sit fængselsophold uddannet sig til advokat.
Han er blevet gift og far til tre,
og senest er han blevet æresbetjent.
Som tak for indsatsen har præsidenten benådet ham.
I dag er det 30 år siden, han kom til Lecumberri som forbryder.
I dag går han derfra som en helt.
Min løsladelse siger meget om det land, jeg bor i.
Den siger, at folk som mig fortjener
muligheden for at ændre sig.
Og her til sidst
kan jeg ikke sætte mig uden at takke en afgørende person,
som har muliggjort denne gennemgribende forandring i mit liv.
Jeg taler om...
...præsidenten af Mexico, Luis Echeverría Álvarez.
De vil hellere klappe ad en morder end en kvinde.
Det kunne være værre.
Vi kunne have overtaget hans celle.
- Alejandro. - Hej.
Aftalen var, at du ikke kom uden...
Undskyld. Jeg ved godt, jeg skulle have ringet først.
- Det tager kun to minutter. - Far!
Hejsa. Hvordan har du det?
- Far. - Hej med dig.
Den er til dig.
- Tak. - Må jeg se?
KRIMINALASSISTENT MURRIETAS EVENTYR
Se på første side.
"Til kriminalassistent María.
Hold aldrig op med at søge sandheden. Kærlig hilsen Daniel Jacobos."
- Er det bare bøger? - Nej, skat. Det er meget mere end det.
- Må jeg læse en af dem? - Selvfølgelig. Dem alle sammen.
Nå, må far og jeg lige være alene lidt? Sig farvel.
- Jeg elsker jer. - Farvel.
De har nedlagt Det Kvindelige Politikorps.
- Efter alt det, I gjorde? - På grund af alt det, vi gjorde.
Helt ærligt... ved jeg ikke, hvad jeg skal nu.
Men jeg ved, at jeg gerne vil være alene.
Tak for bøgerne.
Det er en dejlig gave.
Men jeg har ikke brug for, at du giver mig gaver, Alejandro.
Eller at du forsøger at få mig tilbage.
Jeg har brug for tid.
Jeg må finde ud af, hvad fremtiden har at byde på.
Selv.
Jeg forstår.
Og...
...det respekterer jeg.
Tag den tid, du behøver.
Jeg skal ikke forstyrre dig.
Slet ikke.
Og nu går jeg.
Tak, søs.
Din frokost.
- Tak. - Gabriel har lavet det.
Så smager det sikkert godt.
Ja.
Ángeles, er din ven kommet?
Lule, det er Gabriel, som jeg fortalte om.
- Vi spiste her forleden dag. - Det husker jeg. Hej, Gabriel.
- Goddag. - Hyggeligt at møde dig.
Tag et forklæde, så vi kan komme i gang.
- Hvad? - Ved han det ikke?
Det var en overraskelse. Jeg vidste ikke, om jeg måtte sige det.
Hvad er en overraskelse?
Jeg har talt med Lule om at ansætte dig i køkkenet.
Det var overraskelsen. Surprise!
Mener du det?
Jeg vil lade jer tale færdig.
- Ses vi ude i køkkenet? - Ja.
Har du gjort det for mig?
Sådan gør kærester. De hjælper hinanden.
Vi kunne også kysse hinanden.
Gabriel, er du klar?
Lule venter på mig.
- Her er dit forklæde. - Tak.
Vi begynder herovre.
Moster, fangede I nogen forbrydere?
Vi fangede faktisk kun en.
- Var han meget slem? - Meget.
Men I var jo fire, og han var kun én.
Præcis.
Så hvis manden var meget slem, og I fangede ham,
- hvorfor må I så ikke være politi? - Regeringen har ikke brug for os.
- Det er da ikke retfærdigt. - Nej.
- Hvorfor demonstrerer I så ikke? - Fordi det er større end os.
Regeringen går kun op i sit image. Ikke i om noget er retfærdigt eller ej.
De vil bare fotograferes og have at vide, at de er fantastiske.
Moster?
Tak, kammerat Castellanos, for de pæne ord.
Det er sandt, at Afklæderen er død...
...og at landet kan sove trygt. Men hvad sker der i morgen?
Er vi klar som regering
til at sende vores døtre, søstre eller mødre ud på gaden,
hvor de kan møde uhyrer som Afklæderen?
Det er øjeblikke som dette,
at vi må tænke på, hvad der er bedst for vore borgere, og handle derefter.
Derfor vil jeg gerne præsentere...
- Glem ikke, hvad I underskrev. - Det ved jeg.
Venner.
Det er mig en stor ære at præsentere Valentina Camacho.
Mange tak, María Esther.
Først vil jeg gerne takke alle, der var med til at redde mig.
Jeg skylder jer mit liv.
Og nu vil jeg gerne henvende mig til alle dem, som mener,
at fordi jeg var i fare, skal Det Kvindelige Politikorps opløses.
Det, der skete for mig, kunne ske for enhver.
Men det skal ikke bruges til at skubbe kvinderne ud af politiet.
Vi har ofret meget for at stå her i dag og for at få denne mulighed.
Mange af os har ikke længere opbakning fra vores familier.
Hvis vi nogensinde har haft det.
Vi har ofret vigtige stunder med vores kære,
med vores partner og vores børn.
Og ved I hvad? Det var det hele værd, for det er prisen
for at få æren af at bære politiskiltet og tjene vores land.
Da vi færdiggjorde uddannelsen, sagde De, at vi var de bedste i byen.
Det var ikke forkert.
Jeg vil ikke sige det om mig selv, men jeg kan sige det om disse 15 kvinder.
Så på vegne af de 16 kvindelige betjente
vil jeg gerne takke Dem, fordi De aldrig vendte os ryggen.
Jeg lover Dem, at ingen vil glemme, hvordan De kæmpede for os.
Vi vil aldrig svigte Dem.
Tusind tak.
Jeg svigter heller ikke jer.
Betjent Camacho.
Tak.
Jeg havde ikke tjekket den anden dør, som var ulåst,
så den anholdte åbnede simpelthen døren og stak af.
Nå, jeg er nødt til at gå, men...
...før jeg siger farvel, vil jeg bede om et øjebliks stilhed.
- María, rejs dig op. - Milde Moses.
Rejs dig op.
María de la Torre,
for at have udvist lederevner, ære og tapperhed i tjenesten
får du denne her.
Tillykke, politiassistent María de la Torre.
Bravo!
- Tak, kommissær. - Tillykke.
- I må have en god aften. - Tak.
Hav en god aften.
Nu opførte I jer mærkeligt igen, men jeg ved godt hvorfor.
Vi ved vist alle sammen hvorfor.
Jeg har talt med ham. Han er en god mand, men jeg er ikke klar til et forhold.
Hvem behøver også en mand, når vi har vores korps?
- Takket være dig. - Mig?
Ja. Alt, hvad du gjorde for os. Og måden, du gjorde det på.
Jeg har aldrig hørt dig tale med... Ja, med så stor overbevisning.
- Jeg får helt gåsehud. - Også mig.
Jeg har en kæreste.
- Hvabehar? - Hvad?
Undskyld, det var ikke for at skifte emne.
Jeg vidste ikke, hvornår jeg skulle sige det.
Se hende lige.
Altid så stille, men nu har hun en kæreste.
Jeg har en kæreste.
Og veninder.
Jeg har veninder.
Godmorgen.
Det er dejligt at se på himlen.
Jeg havde vænnet mig til at forestille mig den på loftet i min celle.
Man vænner sig til næsten alt. Det er utroligt.
Nu skal jeg vænne mig til familielivet.
Min kone snorker som et sygt dyr.
- Hvad laver De her? - Jeg kom for at ønske dig tillykke.
I fangede ham.
Ja, I slog ham ihjel.
Uanset hvad.
Og politiet nævnte jer slet ikke. Ikke en eneste gang.
Vi ved, hvad vi har gjort. Det er nok.
Politiet i det her land
lader jer aldrig nå jeres fulde potentiale, María.
Jeg burde vide det. De stjal 30 år af mit liv.
Længere, havde det ikke været for dig.
- Nej, det var ikke mig. - Jo.
Nej, jeg gjorde ingenting.
Nu er spørgsmålet så...
...hvad der nu skal ske med os?
Ser du...
...alle de år, jeg sad indespærret i Lecumberri,
læste jeg mange historier. Tusindvis af historier.
Der er især én, som hele tiden vender tilbage i mine tanker,
nu hvor jeg er ude.
Det er historien om en ung mand, som er fuld af vrede,
fordi han har været udsat for en frygtelig uretfærdighed.
Han spørger sin bedstefar, hvad han bør gøre, og hvordan han bør reagere.
Og hans bedstefar siger: "Ser du, min dreng,
inde i alle mennesker bor der to ulve.
Den ene ulv repræsenterer ondskab, had, misundelse og vrede.
Den anden ulv repræsenterer fred, kærlighed og gavmildhed.
De to ligger konstant i voldsom krig mod hinanden."
Så spørger drengen sin bedstefar:
"Hvem vinder?"
Ved du, hvad han svarede?
Nej.
"Den, man fodrer."
Jeg har det ligesom den dreng.
På den ene side giver det mig en enorm tilfredsstillelse at have hjulpet jer.
Men samtidig føler jeg et had.
Jeg føler et mørke...
...der kalder på mig. Der trækker i mig.
Hvilken af dem skal jeg fodre, María?
Den, der gav Dem friheden.
Den, der fik Dem til at fange en morder og redde min søster.
Vil det være min bedste version?
Det vil tiden vise.
Tekster af: Lisa Kristensen Villeneuve