Palīgā!
Palīdziet!
Palīgā!
WOMEN IN BLUE
Brīdī, kad apsūdzētais izvilka ieroci,
man neatlika nekas cits kā aizsargājoties izšaut.
Šāvieni bija letāli.
Kas ir ar Valentinu Kamačo?
- Atrašanās vieta nezināma. - Vai viņa vēl ir dzīva?
Jums nešķiet, ka sieviešu policistu programma apdraudējusi viņas dzīvību?
Labi. Paldies, komandieri Errera.
Kas notiek?
Šī mums visiem ir smaga diena.
Mēs visi strādājam.
Mēs netaupām resursus,
un es apsolu - mēs nerimsimies, kamēr nepārvedīsim kolēģi mājās.
Vairs nekādu jautājumu. Paldies.
Mums mūsu kolēģe jāatrod dzīva.
Policiste Valentina Kamačo.
Īpašu uzmanību pievērsiet parkiem, dziļās noteces sistēmām,
ūdenstilpēm vai citām vietām, kādās iepriekš atrasti pārējie upuri.
Ja kaut ko atrodat, ziņojiet detektīviem Losano, Diasam vai man.
Aiziet! Ko jūs vēl stāvat?
Neuztraucies, Marij. Mēs viņu atradīsim.
- Vai tā ir viņa bioloģiskā māte? - Benito mamma, jā.
Un šis ir izmeklēšanas darbs, kas jūs aizveda uz bāreņu namu?
Daļa. Pārējais ir pagrabā.
Pārējais?
Tas...
ir satriecoši.
Satriecoši.
Izģērbējs izmantoja 169. pantu,
lai piedraudētu katrai sievietei, kas grib strādāt.
- Tātad viņu darbavietām ir nozīme. - Mēs tā domājam.
Tāpēc viņš atņēma viņām formas, jā?
- Tas bija sods. - Jā.
- Kā tevi sauc? - Mani sauc Anhelesa Krusa.
Lielisks darbs, Anhelesa.
Labrīt, biedrene.
- Esat viņu atraduši? - Mēs pie tā strādājam.
Jūs saprotat, kādas būs sekas, ja meiteni neatradīsim?
Jūs saprotat, ka visiem, kas teica, ka šī programma ir kļūda,
būs bijusi taisnība?
Izģērbējs teica, ka viņa ir dzīva. Es...
Varones. Nevis upuri. Tāds bija tavs mērķis, Emilio.
Es tev ko pateikšu.
Šīs programmas neveiksme nebūs manis atstātais mantojums.
- Nebūs, jo es darīšu visu, ko spēju... - Klausies uzmanīgi!
Ja Valentina Kamačo būs mirusi, viņas asinis būs uz tavām rokām.
Un es personiski parūpēšos, lai to zina visa pasaule.
Viņš likās tik normāls.
Gabina, paklausies.
Tu neesi pirmais cilvēks, kuru tas nelietis pievīla.
Tam maitam bija perfekti izstrādāta sistēma.
Ūdens.
Virve.
Uniformas.
Toreiz trolejbusā
es domāju:
"Kāda sagadīšanās.
Cik romantiski."
Bet tas viss bija izplānots.
Droši vien pat tas bija daļa no viņa sistēmas.
Trolejbusā es viņu redzēju trīs reizes. Viņam ar to nebija jābrauc.
Ja vajadzēja mašīnu, viņš varēja to nozagt -
kā to mašīnu ar balto jumtu un busiņu.
Taču viņš brauca ar trolejbusu, lai parunātu ar mani un citām.
Iecirknis ir šeit. Ļoti tuvu pieturai.
Tā varētu būt viņa sistēma.
Varbūt sistēma ir, bet... piedod, es to nesaskatu.
Informācijas ir pārāk daudz. Vajag atsijāt.
Upuru adreses - laukā.
Viņu biežāk apmeklētās vietas - laukā.
Ģimene un draugi - laukā.
Upuru darbavietu adreses atrodas trolejbusa maršruta tuvumā.
Izģērbējs līķus atstāja netālu no nākamā upura darbavietas.
Citiem vārdiem sakot, Lusija bija netālu no baseina, kur strādāja Nora.
Nora bija netālu no kafejnīcas, kur strādāja Paola.
Paola bija netālu no Almas kurpju veikala.
Alma bija pāris kvartālus no iecirkņa.
Un viņam bija divpadsmit pieturas.
Divpadsmit upuri.
Nākamais būtu pie Takuvas šosejas.
Dias, Losano! Operācija notiks pie Takuvas šosejas.
Ejam!
Kungi, klausieties!
Kopš šī brīža visu informāciju, visus ienākošos zvanus,
jebko, kas jums šķiet svarīgs,
jūs nodosiet zilsvārcēm.
Kapteinis Romandija un viņas šajā lietā ir vadošie.
- Vai skaidrs? - Jā, kungs!
Pie darba!
Marij.
Tevi tur meklē cilvēki. Saka, ka steidzami.
Ejam. Kas par cilvēkiem?
Kāpēc jūs abas iestājāties policijā? Kāpēc neklausījāt?
Tā nav viņu vaina.
Jūs nevarat dzīvot normālu dzīvi?
Rāmu dzīvi?
Vai tas ir tik grūti?
Nomierinies, Lusa.
Ko jūs darāt, lai viņu atrastu?
Viņu meklē viss iecirknis.
Turklāt pirms nāves viņš teica, ka...
Valentina ir dzīva.
Tu tici slepkavam?
Man nav citas izejas.
Mēs viņu atradīsim.
Apzvēri man!
Tu esi...
lielā māsa.
Apzvēri man to!
Es zvēru.
Austrumos ir strūklaka. Parks ar noteku.
Rietumos ir viesnīca. Beidzu.
Lieliski, sapratu. Jūs dzirdējāt.
Dias - uz strūklaku.
Jūs - uz parku. Es iešu uz viesnīcu. Tiekamies!
Aiziet!
Jūs meklējiet rietumos.
Mēs iesim uz dienvidiem no ezera.
Ikviena ūdenstilpe ir svarīga, lai atrastu mūsu kolēģi.
Ejam!
- Valentina! - Valentina!
Valentina!
Kaut kas ir?
Nekā, kungs.
Turpiniet meklēt.
- Turpināt meklēt! - Ejam!
Takuva nav vienīgā pietura.
Viņa var būt jebkurā citā.
Pēc loģikas Valentinai būtu jābūt nākamajā pieturā,
jo viņš turējās pie sistēmas, kuru nekad nemainīja.
Bet mēs viņu iztraucējām.
Un tad viņš sāka improvizēt.
Rīkoties citādi.
Viņš zilo virvi nopirka, nevis novija.
Pārmeklēta gandrīz visa apkaime, bet Valentinas nav.
Mēs varam meklēt citur.
Loģiski būtu kārtīgi pārmeklēt vienu pieturu,
pirms doties uz nākamo.
Takuvas šoseja, Hirasola, Činampasa, Hosē Marija Mata,
Melčors Okampo, De la Viga, Virhinija, Askapotcalko.
Askapotcalko.
To pieturu es zinu.
Tur atrada Benito mātes līķi.
Ūdens attīrīšanas stacijā.
Par ko tu runā?
Tur noslepkavoja Hasintu. Tur Moraless viņu atrada kā bērnu.
Tā nevar būt sagadīšanās.
Taču mēs viņu iztraucējām. Vai viņš varētu būt mainījis sistēmu?
Pat ja apstākļi kļuva spiedīgi, kāpēc lai viņš mainītu sistēmu?
Tur nav loģikas.
Tā ir emocionāla reakcija, Anhelesa. Viņš bija izmisis.
Šķiet, ka viņš gribēja iet tēva pēdās.
Nogalināt savu māti tajā pašā vietā un pabeigt viņa darbu.
Palīgā! Palīgā!
Palīgā!
Palīdziet!
Pagaidiet. Pagaidiet.
Nolādēts.
Valentinai jābūt šeit.
Valentina!
Valentina! Valentina!
Valentina!
Ja Izģērbējs ir mainījis sistēmu
un gribēja atkārtot savas mātes slepkavību,
Valentina varētu būt tajā pašā tvertnē, kur nomira viņa.
Kā lai zinām, kura bija tā tvertne?
Trīsdesmit septītā. Trīsdesmit septītā tvertne.
- Viņa ir te! - Tiešām?
Jā. Sasieta.
Atnesiet kaut ko, ar ko izlaist ūdeni!
Valentina! Ei! Atjēdzies!
- Valentina! Valentina! - Ei!
Atjēdzies! Valentina!
- Valentina, runā ar mani! - Nu!
Malā! Es māku pirmo palīdzību. Marij! Marij!
Esi pārliecināta?
Jā. Man jābūt vienai.
Bet...
Ja tev ko vajag, es esmu tepat blakus.
Tu tikai saki, un es būšu klāt.
Paldies.
Neuztraucies. Ja viņai tevi vajadzēs, viņa piezvanīs.
Gan redzēsi. Piezvanīs.
Paldies. Lai paliek.
Kā iet tev?
Esmu atlaists.
Ko?
Kavoss mani vakar atlaida.
Kāpēc?
Nav svarīgi. Svarīgi ir tas, ko viņš man pateica.
Toreiz, kad bijām pie viņa vakariņās,
viņa sieva viņam neko neizstāstīja.
Viņa neizstāstīja, ka tu esi policiste.
- Ko? - Tieši tā.
Ne jau tāpēc es nesaņēmu paaugstinājumu, bet savas vainas dēļ.
Nopietni?
Es vainoju tevi.
Es vainoju tevi, mīļā.
Un es nenožēloju to, ko viņam pateicu.
Tāpēc, ka tad, kad viņš pateica, ka esmu atlaists,
es sajutos brīvs. Atkal.
Es sajutu, ka varu sākt jaunu dzīvi.
Kā to dari tu.
Vai ne?
Kas noticis?
Tu biji tik pārliecināts, ka tā bija mana vaina. Tik pārliecināts...
- Es zinu, ka pateicu briesmīgas lietas. - Ne tikai pateici.
Tev jāiet. Ir jau vēls.
Vala.
Nelikumīga oficiālo dokumentu iegūšana.
Funkciju piesavināšanās.
Žetona neatbilstoša pielietošana.
Tiesvedības traucēšana.
Neatļautas nopratināšanas veikšana.
Nelikumīga preses pārstāvja sertificēšana.
Ielaušanās īpašumā.
Nepakļaušanās vecākā virsnieka pavēlēm.
Zādzība.
Meli.
Manipulēšana.
Varas izmantošana.
Mēs negribējām neko darīt slepus.
Taču viņi draudēja mūs atstādināt, kamēr paši neko nedarīja.
Kā citādi varējām darīt savu darbu?
Darbu?
Ko jūs te runājat, sasodīts! Kādu darbu?
Jūsu darbs bija vienkāršs. Tas nebija izmeklēt.
Jūsu darbs bija smaidīt.
Pozēt fotogrāfijām, sveikt tūristus.
Nolādēts, ko no tā jūs nesapratāt?
Man jāatzīst...
lai arī nelegāls, jūsu darbs bija sekmīgs.
Taču kā lai mēs panākam, ka cilvēki mums uzticas,
ja mūsu pašu policijas sieviešu vienība nespēj darboties, nepārkāpjot likumu?
Es runāju ar apgabala prokuroru.
Viņš no jums grib uztaisīt paraugprāvu.
- Četri gadi cietumā. - Ko?
Taču es esmu cilvēks, kurš tic otrai iespējai,
tāpēc pārliecināju viņu neizvirzīt pret jums apsūdzību.
Tikai viens sīkumiņš.
Man vajadzīgi jūsu paraksti...
uz šī dokumenta.
Tajā jūs atzīstat, ka nebijāt iesaistītas ne izmeklēšanā,
ne Tlalpanas Izģērbēja aizturēšanā.
Ja kaut viena stāstīs kaut ko, kas ir pretrunā šim dokumentam,
jūs visas četras...
iesiet cietumā.
Nolādēts! Lai viņi iet dirst!
Cilvēkiem ir jāzina, ko mēs paveicām. Mēs varam cīnīties.
Mēs varam - nezinu - izstāstīt presei.
Nē.
Kāpēc nē, Valentina?
Tev bija taisnība. Policija ir korumpēta, tas ir pretīgi!
Un viņi melo visai valstij.
Mums ir jācīnās. Viņiem ir jāizstāsta patiesība!
Mani māsasbērni nepaliks bez mātes.
Viņi jau sen ir uzvarējuši, Gabina.
Labāk paraksties.
Un mēs neko neiesāksim?
Kāpēc jūs tā riskējāt? Lai neviens neuzzinātu?
Mēs to darījām, lai Izģērbējs vairs nenogalinātu.
Un mums izdevās.
Viss sākās mūsu pirmajā dienā Santjago parkā.
Meklējot noklīdušu kucēnu, mēs atradām Paolas Mačado līķi.
Tlalpanas Izģērbēja sesto upuri.
Viņi ar viņām izrīkojas pilnīgi stulbi.
Un tu domāji, ka viņi neko neuzsāks?
Nē. Bet tu redzēji to pašu, ko es.
Tu biji redzējis tik labi izveidotu izmeklēšanas dēli?
- Nē. Īsti ne. - Un?
Viss ir vienkārši.
Nebūtu viņu, tas mēsls vēl būtu brīvībā.
Tāpēc viņas nedabū trūkties vēl trakāk. Eskobedo lieliski zina, ko viņas paveica.
Tāpēc viņš viņām ļauj aiziet, nevis izvirza apsūdzību.
- Man tas nepatīk. - Man arī ne, Dias.
Bet ko, ellē, man iesākt?
Tu tikai stāvēsi vai nāksi iekšā?
Tēt.
- Es gribu aiziet no policijas. - Beidz runāt muļķības!
Man vispār par policistu nevajadzēja kļūt. Tu to zini.
Es nekad nesūdzējos.
Nācu uz darbu un domāju, ka pieradīšu.
Bet nepieradu.
Un šīs pēdējās nedēļas esmu noskatījies, kā Gabina cenšas atgūt ģimenes atbalstu.
Bet ģimene viņu soda par to, ka, strādājot policijā, viņa ir laimīga.
Tu šo godu neesi pelnījis.
Šeit notiekošais ir apkaunojums.
Un - jā, Gabinai vienmēr ir bijis vairāk dūšas nekā tev.
Man nav viegli to teikt.
Policijas sieviešu vienība tiek oficiāli likvidēta.
Ko?
Kāpēc?
Man ir dotas pavēles.
Nē. Kāpēc nevar pateikt nē?
Mēs taču izdarījām visu, ko no mums prasīja, un vēl vairāk.
Mēs iesim pie pirmās lēdijas un visu izstāstīsim.
Pavēli deva viņa.
Rīt pusdienlaikā mēs to paziņosim presei.
Man ļoti žēl.
Pie darba, kungi! Aiziet!
Vala.
- Cik pulkstenis? - Vēl agrs.
Es būtu varējusi viņu glābt.
Ko?
Nataliju.
Kā tu domā, ko viņi teiks par mammu?
Par tēti?
- Kā domā, ko viņi teiks par mani? - Tam nav nekāda sakara ar tevi.
Padomā par Valentinu! Viņai ir 12 gadi.
Kādu piemēru tu gribi viņai rādīt?
Nē, par Valentinu nerunā. Valentina ir daudz gudrāka, nekā tu domā.
Es tikai gribu, kā labāk tev. Pat ja tu šobrīd to nespēj skaidri saskatīt.
Bet tev nebūs ārlaulības bērna.
Nē.
Man nebūs bērna, un punkts.
Tu traka esi?
Es pati drīkstu izlemt, ko gribu un ko negribu darīt.
Ja tu to nesaproti, tā ir tava problēma.
Gribi būt brīva.
Lai notiek.
Laukā no manas mašīnas!
Laukā!
- Es tevi ienīstu. - Es arī.
Es viņu nesapratu.
Nesapratu pa īstam.
Un es negribu tāpat izrīkoties arī ar tevi.
Un es negribu, lai tu mainies.
Tu esi ideāla.
Un es tevi mīlu, Valita.
Es tevi mīlu.
Tāpēc devāmies uz Lekumberri - lai parunātu ar Gojo Kadenasu.
Ko par slepkavas domāšanas veidu varēja atklāt cits slepkava?
Un?
Tas ne tikai mainīs policijas tēlu, prezidenta kungs,
bet visu Meksikas tieslietu sistēmu.
Mehiko ir ataususi jauna diena,
jo Tlalpanas Izģērbējs ir miris
un Valentina Kamačo ir atgriezusies pie ģimenes.
Kam par to jāpateicas?
Mēs sakām paldies vīriem policijas formās,
kas manā vadībā veica izmeklēšanu
kā no augstākās raudzes detektīvromāniem.
Īpašu paldies es gribētu pateikt vienam cilvēkam,
bez kura Tlalpanas Izģērbējs vēl aizvien nežēlīgi slepkavotu.
Šis cilvēks ir pilsonis Gojo Kadenass,
kurš no savas kameras Lekumberri Melnajā pilī
mums sniedza izšķirīgu palīdzību, lai glābtu Valentinas Kamačo dzīvību.
Viņš, atrazdamies cietumā, ir kļuvis par advokātu.
Viņš ir kļuvis par vīru un trīs bērnu tēvu,
un pavisam nesen - par Goda policistu.
Un pateicībā prezidents viņu ir apžēlojis.
Šodien aprit 30 gadi, kopš viņš ieradās Lekumberri kā noziedznieks.
Šodien viņš no turienes iziet kā varonis.
Mana brīvība daudz ko liecina par valsti, kurā mēs dzīvojam.
Tā apliecina, ka tādi cilvēki kā es ir pelnījuši
iespēju mainīties.
Un visbeidzot... visbeidzot
es nevaru apsēsties, nepateicis paldies galvenajam cilvēkam,
kurš šīs fundamentālās manas dzīves pārmaiņas padarīja iespējamas.
Un es runāju par...
Meksikas prezidentu Luisu Ečeverriju Alvaresa kungu.
Viņi labāk aplaudē slepkavam, nevis sievietei.
Nu, varēja būt vēl sliktāk.
Mēs varējām nonākt kamerā, kuru viņš ir atbrīvojis.
Kāpēc?
- Alehandro. - Sveika.
Mēs vienojāmies, ka tu nenāksi bez...
Piedod. Zinu, ka vajadzēja iepriekš piezvanīt.
- Tikai divas minūtes. - Tēt!
Sveika. Viss kārtībā? Kā iet?
- Tēt! - Sveiks! Sveiks!
Tas tev.
- Paldies. - Ļauj man! Jā.
DETEKTĪVES MURRJETAS PIEDZĪVOJUMI
Paskaties pirmajā lapā.
"Detektīvei Marijai.
Nekad nepārtrauciet meklēt patiesību. Sirsnībā Daniels Hakovoss."
Tās ir tikai grāmatas?
Nē, mīļais. Tas ir kas daudz vairāk.
- Es drīkstu vienu izlasīt? - Protams. Tu drīksti izlasīt visas.
Labi. Vai tagad atstāsiet mūs ar tēti divatā? Atvadieties.
- Es tevi mīlu. Atā. - Atā.
Policijas sieviešu programma ir likvidēta.
- Pēc visa, ko jūs izdarījāt? - Tieši tāpēc.
Patiesībā... es nezinu, ko darīšu.
Taču es zinu, ka gribu būt viena.
Par to paldies tev.
Tā ir brīnišķīga dāvana.
Taču es negribu, lai tu man ko dāvini, Alehandro, vai...
mēģini mani atgūt.
Man ir vajadzīgs laiks.
Es noskaidrošu, kas mani nākotnē sagaida.
Pati.
Es saprotu.
Un...
un to respektēju.
Cik vien laika tev vajag.
Es tevi netraucēšu...
nemaz.
Un tagad es aizeju.
Paldies, māsiņ.
Ēdiens.
Paldies.
Gabriels gatavoja.
Nu, tad jau garšīgs, ne?
Jā.
Anhelesa, mīļā, tavs draugs ir atnācis?
Don Lule, tas ir Gabriels. Es jums par viņu stāstīju.
- Nesen mēs te bijām vakariņās. - Atceros. Sveiks, Gabriel.
- Sveiki. Kā iet? - Priecājos iepazīties.
Paņem nu priekšautu, lai varam sākt strādāt.
- Ko? - Tu viņam neizstāstīji?
Tas bija pārsteigums, un es nezināju, kad lai izstāstu.
Kas bija pārsteigums?
Es runāju ar donu Luli, lai dod tev darbu virtuvē.
Tas bija pārsteigums.
Pārsteigums!
Tas ir nopietni?
Nu, es netraucēšu.
- Tiksimies virtuvē? - Jā, kungs.
Tu to izdarīji manis dēļ?
Tā meitenes saviem puišiem dara. Viņas viņiem palīdz.
Mēs varam arī saskūpstīties.
Gabriel! Gatavs?
Dons Lule mani gaida.
- Te būs priekšauts. - Jā, paldies.
Sāksim šeit.
Tante, tev izdevās notvert noziedzniekus?
Vispār vienu mēs noķērām.
- Viņš bija ļoti slikts? - Ļoti.
Bet jūs bijāt četras un viņš - viens, vai ne?
Tieši tā.
Ja viņš bija ļoti slikts un jūs viņu noķērāt,
kāpēc jums neļāva palikt policistēm?
Tāpēc, ka valdībai mēs vairs neesam vajadzīgas.
Bet tas nav godīgi.
Nē, nav.
Kāpēc tu atkal neorganizē kādu savu maršu?
Tāpēc, ka te lieta ir nopietnāka.
Valdībai rūp tikai pašas tēls.
To nekad nav interesējis, kas ir godīgi un kas nav.
Viņi tikai grib fotografēties un klausīties, kā cilvēki viņus slavē.
Tante?
Paldies, biedre Kasteljanosa, par labajiem vārdiem.
Tā ir taisnība - Izģērbējs ir miris...
un valsts var gulēt mierīgi.
Bet kas notiks rīt?
Vai mēs kā valdība esam gatavi
sūtīt mūsu meitas, māsas un mātes ielās,
lai viņas stātos pretī tādiem briesmoņiem kā Izģērbējs?
Šādos brīžos
mums jādomā, kā labāk būtu mūsu pilsoņiem, un attiecīgi jārīkojas.
Tāpēc es esmu nākusi paziņot, ka...
Neaizmirsti, ko parakstījāt.
Paturēšu to prātā.
Biedri,
man ir liels gods pieteikt Valentinu Kamačo.
Liels paldies, biedrene Marija Estere.
Es gribu sākt ar pateicību visiem, kas palīdzēja mani glābt.
Esmu jums parādā savu dzīvību.
Un nu es gribu vērsties pie visiem tiem, kas uzskata -
tāpēc, ka biju nonākusi briesmās, Policijas sieviešu programmai ir jāpazūd.
Tas, kas notika ar mani, varēja notikt ar ikvienu.
Taču mēs nedrīkstam to izmantot, lai sievietes atstumtu no policijas.
Mēs esam tik daudz ko ziedojušas, lai mums būtu šī izdevība.
Daudzām no mums vairs nav ģimenes atbalsta.
Ja tas vispār ir bijis.
Mēs esam ziedojušas svarīgus brīžus kopā ar mīļajiem -
ar mūsu partneriem un bērniem.
Un zināt?
Tas viss bija tā vērts, jo tāda ir maksa
par godu valkāt žetonu un kalpot mūsu valstij.
Mūsu izlaidumā jūs mums teicāt, ka esam šīs pilsētas labākās.
Un jūs nekļūdījāties.
Es to nevarētu teikt par sevi,
taču es to varu pateikt par šīm 15 sievietēm jūsu priekšā.
Un tāpēc - 16 zilsvārču vārdā -
es gribu jums pateikties par to, ka nekad neuzgriezāt mums muguru.
Un es galvoju - vēsture neaizmirsīs to, kā jūs par mums cīnījāties.
Mēs jūs nemūžam nepievilsim.
Liels paldies.
Arī es jūs nepievilšu.
Policiste Kamačo!
Paldies.
Es nebiju pārbaudījis otras durvis, kas nebija aizslēgtas,
un noziedznieks pa tām vienkārši aizlaidās.
Labi, man jāiet,
bet vispirms es gribu palūgt brīdi klusuma.
- Marij, vai piecelsies? - Johaidī!
Piecelies.
Marij de la Torre,
par izrādītajām līderes dotībām, godu un drošsirdību, pildot pienākumu,
es tev pasniedzu šo.
Apsveicu, leitnante Marij de la Torre!
Bravo!
- Paldies, kapteini. - Apsveicu.
- Nu tad - arlabvakar! - Paldies.
- Arlabvakar. - Arlabvakar.
Jūs abi atkal uzvedāties dīvaini, bet šoreiz es laikam saprotu, kāpēc.
Domāju, mēs visas zinām, kāpēc.
Mēs runājām. Viņš ir lielisks vīrietis, bet es neesmu gatava būt ar kādu kopā.
Nu labi. Kam gan vajadzīgs kāds cits, ja mums ir zilsvārces?
Pateicoties tev.
Ko?
Kā - "ko"? Tu tik daudz mūsu labā darīji.
Un kā tu to paveici, Vala.
Es vēl nebiju dzirdējusi tevi runājam ar tādu...
nezinu - mērķtiecību.
- Kā to atceros, man uzmetas zosāda. - Man arī.
Man ir puisis.
- Atvaino? - Ko?
Piedodiet. Es negribēju mainīt tēmu.
Meklēju piemērotu brīdi, kad to pateikt, bet nevarēju atrast.
Paskatieties uz viņu!
Tik klusiņa, tik klusiņa, bet dabūjusi puisi!
Man ir puisis.
Un draudzenes.
Man ir draudzenes.
Labrīt.
Jauks skats uz debesīm, vai ne?
Es biju pieradis tās iztēloties uz savas kameras griestiem.
Cilvēks pierod gandrīz pie visa. Apbrīnojami.
Piemēram, tagad esmu pieradis būt ģimenes cilvēks.
Sieva krāc kā slims dzīvnieks.
Ko jūs te darāt?
Atnācu tevi apsveikt personiski.
Jūs viņu noķērāt.
Labi, nogalinājāt.
Tas pats vien ir.
Un policija jūs pat nepieminēja. Ne reizi.
Mēs zinām, ko izdarījām. Mums ar to pietiek.
Policija šai valstī
jums nekad neļaus īstenot savu potenciālu, Marija.
Es to zinu. Man viņi atņēma 30 gadus dzīves.
Bez tevis būtu vēl vairāk.
Nē, nē. Es ne.
- Jā. - Nē, es neko neizdarīju.
Tagad ir jājautā:
kas mūs sagaida tālāk?
Redzi...
visus šos gadus, ko pavadīju Lekumberri...
Vai, kādus es lasīju stāstus!
Tūkstošiem. Tūkstošiem stāstu.
Viens no tiem man visu laiku nāk prātā
tagad, kad esmu brīvībā.
Tas ir stāsts par jaunu cilvēku, kurš ir pilns niknuma,
jo cietis no lielas netaisnības.
Tā nu viņš aiziet pie vectēva un prasa, kā viņam rīkoties.
Vectēvs saka:
"Redzi, manu zēn,
katrā cilvēkā mīt divi vilki.
Viens vilks simbolizē ļaunumu, naidu, skaudību, niknumu.
Otrs vilks - mieru, mīlestību, labsirdību.
Un abi vilki ir nepārtrauktā karastāvoklī."
Tad mazdēls vectēvam jautā:
"Kurš uzvar?"
Vai zini, ko viņš atbildēja?
Nē.
"Tas, kuru tu baro."
Zini, es jūtos tāpat, kā tas zēns.
No vienas puses man ir milzu gandarījums, ka esmu tev palīdzējis.
Taču tajā pašā laikā es jūtu lielu naidu.
Es jūtu lielu tumsu...
Tā mani sauc.
Velk.
Kuru man barot, Marija?
To, kas jums atnesa brīvību.
To, kas jums lika notvert slepkavu un glābt manu māsu.
Vai tā būtu manis labākā versija?
To rādīs tikai laiks.
WOMEN IN BLUE
Tulkojis Imants Pakalnietis