Padėkit!
WOMEN IN BLUE
Įtariamasis išsitraukė ginklą,
tad aš, gindamasis, neturėjau kitos išeities, tik šauti.
Šūviai buvo mirtini.
Viršininke, o kaip panelė Valentina Kamačo?
- Vis dar nežinome, kur ji. - Manote, kad ji dar gyva?
Nemanote, kad tai Moterų policijos pajėgos pastatė p. Kamačo į mirtiną pavojų?
Ką gi. Ačiū, viršininke Herera.
Kas vyksta?
Sunki diena visiems, tiesa?
Mes dirbame.
Metėme visas pajėgas,
pažadu, kad nenurimsime, kol nesugrąžinsime savo kolegės namo.
Daugiau jokių klausimų. Ačiū.
Turime surasti savo kolegę gyvą.
Pareigūnę Valentiną Kamačo.
Atidžiai apieškokite parkus, upes, nuotekų sistemas,
vandens telkinius bei vietas, panašias į tas, kuriose buvo rastos kitos aukos.
Jei ką nors pastebėsite, praneškite detektyvui Lozanui arba Diazui, arba man.
Mikliai! Ko čia stypsot?
Nesijaudink, Marija. Nenurimsime, kol jos nesurasime.
Ar čia jo biologinė mama?
Benito mama, taip.
Ir čia tas tyrimas, kuris nuvedė jus į našlaičių prieglaudą?
Dalis tyrimo. Didesnė dalis – rūsyje.
Didesnė?
Tai...
neįtikėtina.
Neįtikėtina.
Išrengėjas panaudojo 169-ą straipsnį
kaip grasinimą moterims, kurios norėjo dirbti.
- Tad jų darbovietės turbūt svarbios. - Taip manome.
Todėl jis paimdavo jų uniformas, tiesa?
Taip nubausdavo.
Teisingai.
- Koks tavo vardas? - Mano vardas – Ankelė Kruz.
Šaunuolė, Ankele.
Labas rytas.
- Ar suradote ją? - Ieškome.
Ar suprantate, kas bus, jei nerasime tos merginos?
Ar suprantate, kad visi, kurie sakė, kad ši programa yra klaida,
bus teisūs?
Išrengėjas sakė, kad ji gyva. Aš...
Didvyrės. Ne aukos. Toks buvo tavo tikslas, Emilijau.
Noriu tau kai ką pasakyti.
Jei ši programa nepavyks, tai nebus mano palikimas.
- Taip nenutiks, nes aš iš visų jėgų... - Atidžiai paklausyk.
Jei Valentina Kamačo mirs, jos krauju bus suteptos tavo rankos.
Ir aš asmeniškai pasirūpinsiu, kad tą sužinotų visi.
Jis atrodė visiškai normalus.
Gabina, paklausyk.
Tu nebuvai pirmoji, kurią apgavo tas pašlemėkas.
Tas šūdžius viską tobulai suplanuodavo.
Vanduo.
Virvė.
Uniformos.
Sėdėdama troleibuse
galvojau:
„Koks sutapimas.“
„Kaip romantiška.“
Bet viskas buvo suplanuota.
Net tai buvo jo plano dalis.
Troleibuse mačiau jį tris kartus.
Jam nereikėjo važiuoti troleibusu.
Jei jam būtų reikėję važiuoti, jis būtų pavogęs automobilį,
kaip pavogė mikroautobusą ar automobilį baltu stogu.
Bet jis važiavo troleibusu, kad pakalbėtų su manimi ir kitomis.
Nuovada štai čia. Visai šalia stotelės.
Tai gali būti modelis.
Gal ir modelis, bet... Atleiskite, bet aš jo vis dar nematau.
Per daug informacijos. Reikia išfiltruoti.
Aukų adresai, nereikalingi.
Vietos, kuriose jos lankėsi, nereikalingos.
Šeimos nariai ir draugai, nereikalingi.
Aukų darboviečių adresai yra netoli troleibuso stotelių.
Išrengėjas palikdavo kūnus netoli kitos savo aukos darbovietės.
Kitaip tariant, Liusė buvo palikta netoli tvenkinio, kur dirbo Nora.
Noros kūnas – netoli kavinės, kurioje dirbo Paola.
Paolos – netoli Almos batų parduotuvės.
Alma gyveno vos už kelių kvartalų nuo nuovados.
Jam reikėjo 12 stotelių.
12 aukų.
Kita stotelė – Takubos kelias.
Diazai, Lozanai. Pasiruoškime operacijai Takubos kelyje.
Eime.
Paklausykite, ponai!
Nuo šiol bet kokią informaciją, kurią gausite, bet kokį skambutį,
bet kokį susijusį dalyką,
perduokite tiesiai Mėlynosioms.
Dabar vadovauja kapitonas Romandija ir jos.
- Ar aišku? - Taip, pone!
Prie darbo!
Marija.
Pas tave atėjo žmonės. Sakė, kad skubu.
Eime. Kas?
Kodėl stojote į policiją?
Kodėl nepaklausėte?
Jos nekaltos.
Negalite normaliai gyventi?
Tyliai, ramiai?
Per sunku?
Nusiramink, Luz.
Ką darote, kad ją surastumėte?
Visa nuovada jos ieško.
Be to, prieš mirtį jis pasakė, kad...
Valentina gyva.
Tiki žudiko žodžiais?
Neturiu pasirinkimo.
Mes ją surasime.
Prisiek.
Tu esi...
vyresnioji sesuo.
Prisiek.
Prisiekiu.
Rytų pusėje yra fontanas. Parkas su nuotekų sistema.
Į vakarus stovi viešbutis. Baigiau.
Tobula. Supratau. Girdėjote, ką ji pasakė.
Diazai, eik prie fontano.
Jūs eikite į parką. Aš eisiu į viešbutį. Iki greito.
Mikliau!
Apieškokite vakarinę dalį.
Mes eisime prie pietinės ežero pusės.
Visi vandens telkiniai yra svarbūs ieškant mūsų partnerės.
Eime.
- Valentina! - Valentina!
Valentina!
Nieko?
Nieko, pone.
Ieškokite toliau.
- Ieškokite! - Eime.
Takuba nėra vienintelė stotelė.
Ji gali būti bet kurioje kitoje.
Logiškiausia būtų, jei Valentina būtų ties kita stotele,
nes jis visą laiką taip darė ir niekada nieko nekeitė.
Bet mes jam sutrukdėme.
Ir kai sutrukdėme jo planams, jis ėmė improvizuoti.
Jis ėmė daryti kitaip.
Jis nusipirko mėlyną virvę, nenusipynė pats.
Jie iššukavo beveik visą teritoriją,
Valentinos – nė ženklo.
Galėtume paieškoti kitur.
Logiška būtų nuodugniai apieškoti vieną stotelę,
o tada judėti prie kitos.
Takubos kelias, Girasolis, Činampas, Chosė Marija Mata,
Melčoras Okampas, De la Viga, Virginija, Askapocalkas.
Askapocalkas.
Žinau tą stotelę.
Ten Benitas surado savo mamos kūną.
Prie nuotekų valymo įmonės.
Ką čia kalbi?
Ten buvo nužudyta Chasinta. Ten jį vaikystėje rado Morales.
Tai negali būti sutapimas.
Bet mes sutrukdėme, kai jis pajautė, kad mums nedaug trūksta.
Ar mes pakeitėme jo metodą?
Net jausdamas spaudimą, kodėl jis turėtų kažką keisti?
Nelogiška.
Tai – emocinis atsakas.
Jis jautėsi beviltiškoje padėtyje.
Tarsi būtų ėjęs tėvo pėdomis.
Nužudyti savo motiną toje pačioje vietoje ir viską užbaigti.
Padėkite!
Padėkite man!
Palaukit.
Šūdas.
Valentina turi būti čia.
Valentina!
Jei Išrengėjas pakeitė savo sumanymą
ir mėgino atkurti savo motinos nužudymą,
Valentina gali būti talpykloje, kurioje ji mirė.
Kaip, po velnių, atspėti, kuri tai talpykla?
Trisdešimt septinta.
37-a talpykla!
- Ji čia! - Tikrai?
Taip, ji surišta.
Paduokite man kokį įrankį ar kažką, su kuo išleisčiau vandenį!
Valentina. Ei! Pabusk!
- Valentina! - Ei!
Pabusk! Valentina!
- Valentina, kalbėk su manim! - Nagi!
Pasitraukit. Aš moku teikti pirmąją pagalbą. Marija.
Ar tikrai?
Tikrai. Noriu pabūti viena.
Bet...
Jei tik ko prireiks, sakyk. Būsiu šalia.
Tik pasakyk, ir atlėksiu.
Ačiū.
Nesijaudink, jei ko reikės, ji tau paskambins.
Pamatysi. Ji paskambins.
Ačiū. Padėk ten.
Kaip tu?
Mane atleido.
Ką?
Vakar Kabosas mane atleido.
Kodėl?
Nesvarbu. Svarbu tai, ką jis man pasakė.
Tą vakarą, kai buvome pas juos vakarienės,
jo žmona nieko jam nepasakė.
Ji nepasakė jam, kad tu – policininkė.
- Ką? - Taip.
Ne todėl manęs nepaaukštino. Tik dėl manęs.
Tikrai?
Aš tave kaltinau.
Aš kaltinau tave, mieloji.
Ir aš nesigailiu to, ką jam pasakiau.
Nes kai jis man pasakė, kad esu atleistas,
pasijaučiau laisvas. Vėl.
Pajaučiau, kad viską galiu pradėti iš naujo.
Kaip tu padarei.
Taip?
Kas?
Tu buvai toks tikras, kad viskas per mane, neabejojai...
Žinau, kad prikalbėjau baisių dalykų.
Ne tik prikalbėjai.
Verčiau eik. Jau vėlu.
Val.
Neteisėtas oficialių dokumentų paėmimas.
Pasisavinimas.
Netinkamas ženklelio panaudojimas.
Trukdymas vykdyti teisingumą.
Neteisėtos apklausos.
Neteisėtas spaudos atstovo pažymėjimo panaudojimas.
Įsilaužimas.
Aukštesnio pareigūno nurodymų nepaisymas.
Vagystė.
Melai.
Manipuliacijos.
Piktnaudžiavimas tarnybine padėtimi.
Nenorėjome nieko daryti slapta.
Bet mums grasino, kad mus nušalins, o patys nieko nedarė.
Kaip tuomet turėjome atlikti savo darbą?
Darbą?
Ką čia paistote? Kokį darbą?
Jūsų darbas buvo paprastas. Neturėjote atlikti jokio tyrimo.
Jūsų darbas buvo šypsotis.
Pozuoti nuotraukoms, pasveikinti turistus.
Po galais, ko nesupratote?
Turiu pripažinti...
pasirodėte puikiai, nors ir pažeidusios taisykles.
Bet kaip žmonės galės mumis pasitikėti,
kai net Moterų policijos pajėgos nesugeba dirbti nelaužydamos įstatymų?
Kalbėjau su apygardos prokuroru.
Jis nori užkirsti kelią tokiems dalykams.
- Ketveri metai kalėjime. - Ką?
Bet esu žmogus, kuris tiki antra galimybe,
tad įtikinau jį nepateikti jums kaltinimų.
Bet su viena sąlyga.
Turite pasirašyti...
štai šiuos dokumentus.
Jais patvirtinsite, kad nedalyvavote tyrime
ir neprisidėjote prie Tlialpano Išrengėjo sulaikymo.
Jei kuri nors pasakysite ką nors,
visos keturios...
keliausite į kalėjimą.
Eina šikt! Tegul jie visi užsikruša!
Žmonės turi žinoti, ką mes padarėme.
Turime kovoti.
Nežinau, galime kreiptis į spaudą.
Ne.
Kodėl ne, Valentina?
Tu buvai teisi. Policija – korumpuota, tai bjauru!
Ir jie meluoja visai šaliai.
Turime kovoti. Jie privalo pasakyti tiesą.
Mano dukterėčia ir sūnėnas negali prarasti mamos.
Jie visą laiką laimi, Gabina.
Verčiau pasirašyk.
Ir mes nieko nedarysime?
Dėl ko šitiek rizikavote? Kad niekas nesužinotų?
Norėjome sustabdyti Išrengėją.
Ir mums pavyko.
Viskas prasidėjo nuo mūsų pirmosios dienos Santjago parke.
Ieškodamos pasiklydusio šuniuko, suradome Paolos Mačado kūną.
Šeštąją Tlialpano Išrengėjo auką.
Manau, kad su jomis elgiamasi neteisingai.
O jūs galvojote, kad to nebus?
Ne. Bet tu matei tą patį, ką ir aš.
Ar esi kada matęs taip gerai atliktą tokį platų tyrimą?
- Ne. Nelabai. - Ir?
Paprasta.
Jei ne jos, tas šūdžius dar dabar būtų laisvėje.
Todėl jos nebus nubaustos, Diazai.
Tas šūdžius Eskobedas puikiai žino, ką jos padarė.
Todėl ir nebaudžia.
- Man tai netinka. - Man irgi, Diazai.
Bet ką turėčiau daryti, po velnių?
Taip ir stypsosi, ar užeisi?
Tėti.
Noriu išeiti iš policijos.
Nekalbėk nesąmonių.
Išvis neturėjau būti policininku.
Pats žinai.
Aš niekad nesiskundžiau.
Ėjau į darbą ir tikėjausi, kad ilgainiui priprasiu.
Bet nepripratau.
O pastarąsias kelias savaites stebėjau, kaip Gabina stengiasi įtikinti šeimą.
Šeimą, kuri ją baudžia už tai, kad jaučiasi laiminga būdama policininke.
Tu nenusipelnei tos garbės.
Tai, kas čia vyksta, yra tikra gėda.
Ir taip, Gabina visad buvo drąsesnė už tave.
Nelengva man tą pasakyti.
Moterų policijos pajėgos panaikinamos.
Ką?
Kodėl?
Aš gavau nurodymą.
Ne, o šitai? Ne.
Nes padarėme viską, ko prašėte, ir dar daugiau.
Mes kreipsimės į pirmąją ponią ir viską jai papasakosime.
Ji ir davė tą nurodymą.
Rytoj per pietus mes informuosime žurnalistus.
Man labai gaila.
Prie darbo, ponai. Eime.
Val.
- Kiek dabar valandų? - Anksti.
Galėjau ją apsaugoti.
Ką?
Nataliją.
Kaip manai, ką visi kalbės apie mamą?
Apie tėtį?
- Ką kalbės apie mane? - Tu čia niekuo dėta.
Pagalvok apie Valentiną. Jai – 12-a.
Kokį pavyzdį jai parodysi?
Ne. Nekalbėk už Valentiną. Valentina žymiai protingesnė, nei galvoji.
Tenoriu, kad tavo gyvenimas būtų geresnis. Net jei pati to nematai.
Bet tikrai negimdysi vaiko ne santuokoje.
Ne.
Aš apskritai jo negimdysiu, taškas.
Gal proto netekai?
Aš pati spręsiu, ko noriu ir ko nenoriu.
Jei tu to nesupranti, tai – tavo problema.
Nori būti laisva.
Puiku.
Lipk iš mano automobilio.
Lauk.
- Aš tavęs nekenčiu! - Aš tavęs irgi.
Nesupratau jos.
Turiu galvoje, iš esmės.
Ir nenoriu, kad taip nutiktų ir tau.
Ir aš nenoriu, kad pasikeistum.
Tu esi tobula.
Ir aš tave myliu, Valita.
Aš tave myliu.
Todėl nuvykome į Lekumberį pakalbėti su Goju Kadenu.
Ar gali žudikas padėti suprasti kito žudiko mąstymą?
Ir?
Pone prezidente, tai pakeis ne tik policijos,
bet ir visos Meksikos teisingumo sistemos įvaizdį.
Tai – nauja diena Meksike,
nes Tlialpano Išrengėjas – negyvas,
o Valentina Kamačo saugiai sugrįžo į šeimą.
Ir kam turime už tai dėkoti?
Drąsiems vyrams mėlynomis uniformomis,
kurie, su mano priežiūra, atliko tyrimą,
prilygstantį aukščiausios klasės detektyviniam romanui.
Ypatingai dėkoju vienam žmogui,
be kurio Tlialpanos Išrengėjas ir toliau žudytų moteris.
Ir tas žmogus – Gojas Kadenas.
Kuris, būdamas Lekumberio Juodųjų rūmų pataisos namuose,
padėjo mums išgelbėti Valentinos Kamačo gyvybę.
Būdamas kalėjime, jis baigė teisės studijas.
Jis tapo vyru ir trijų vaikų tėvu,
o dabar – ir nusipelniusiu policijos pareigūnu.
Todėl Prezidentas jam suteikė malonę.
Kaip tik šiandien prieš 30 metų jis įžengė į Lekumberio kalėjimą kaip nusikaltėlis.
O šiandien išeina iš jo kaip didvyris.
Mano laisvė labai daug pasako apie šalį, kurioje gyvenu.
Tai parodo, kad tokie žmonės kaip aš
nusipelnėme galimybės pasikeisti.
Ir galiausiai...
negaliu nepadėkoti svarbiausiam žmogui,
kurio dėka atsirado galimybė mano gyvenimui pasikeisti.
Kalbu apie...
Meksikos prezidentą poną Luisą Ečeveriją Alvaresą.
Jie verčiau paplos nusikaltėliui nei moteriai.
Galėjo būti ir blogiau.
Galėjome atsidurti jo kameroje, kuri dabar liko tuščia.
Kodėl?
- Alejandrai. - Labas.
Juk susitarėme, kad neateisi čia neįspėjęs...
Atleisk. Žinau, kad turėčiau prieš tai paskambinti.
- Tik porą minučių. - Tėti!
Labas! Viskas gerai? Kaip tu?
- Tėti. - Labas. Labas!
Čia tau.
- Ačiū. - Leisk man. Taip.
DETEKTYVO MURIETOS NUOTYKIAI
Atversk pirmą puslapį.
„Detektyvei Marijai.
Niekad nenustok ieškoti tiesos. Nuoširdžiai, Danielis Jakobosas.“
Tik knygos?
Ne, mielasis. Jos – žymiai daugiau nei knygos.
- Galiu paskaityti? - Žinoma, gali perskaityti visas.
Ką gi. Gal galite palikti mudu su tėčiu vienus? Atsisveikinkite.
- Myliu jus. Viso. - Viso.
Moterų policijos pajėgos buvo panaikintos.
Po visko, ką padarėte?
Būtent dėl to, ką padarėme.
Tiesa ta... Nežinau, ką darysiu.
Bet žinau, kad noriu būti viena.
Ačiū tau už šitai.
Labai graži dovana.
Bet man nereikia tavo dovanų, Alejandrai, ar...
tavo mėginimo mane susigrąžinti.
Man reikia laiko.
Aš noriu išsiaiškinti, kokia ateitis manęs laukia.
Pati.
Suprantu.
Ir...
Ir gerbiu tavo norą.
Duosiu tiek laiko, kiek tau reikia.
Ir netrukdysiu...
tau.
Jau išeinu.
Ačiū, sesut.
Tavo pietūs.
Ačiū.
Gabrielius pagamino.
Tuomet turbūt bus skanu, ar ne?
Taip.
Ankele, brangioji, čia tavo draugas?
Donai Lulai, čia – Gabrielius. Pasakojau tau apie jį.
- Prieš kelias dienas vakarieniavome. - Pamenu. Sveikas, Gabrieliau.
- Sveiki. Kaip sekasi? - Malonu susipažinti.
Pasiimk prijuostę, ir galime pradėti.
- Ką? - Tu jam nepasakei?
Tai buvo staigmena, nežinojau, kada pasakyti.
Kokia staigmena?
Aš paprašiau Dono Lulo, kad priimtų tave dirbti virtuvėje.
Tai buvo staigmena.
Staigmena!
Tu rimtai?
Paliksiu judu pasikalbėti.
- Pasimatysime virtuvėje? - Taip, pone.
Tu tą padarei dėl manęs?
Tą juk merginos ir daro savo vaikinams. Padeda jiems.
Galime ir pasibučiuoti.
Gabrieliau, pasiruošęs?
Donas Lulas manęs laukia.
- Štai tavo prijuostė. - Taip, ačiū.
Pradėkime nuo čia.
Teta, o jūs sučiupote nusikaltėlių?
Tiesą sakant, sučiupome tik vieną.
- Ar labai blogą? - Labai.
Bet jūsų buvo keturios, o jis – tik vienas, tiesa?
Būtent.
Jei jis buvo toks blogas, ir jūs jį sučiupote,
kodėl jums neleido būti policininkėmis?
Nes valdžiai mūsų nebereikia.
Bet juk taip nesąžininga.
Ne, nesąžininga.
O nenorėtum suorganizuoti mitingo?
Nes jis nepadės.
Valdžiai rūpi tik jos įvaizdis.
Jai nerūpi, sąžininga ar ne.
Jiems tereikia gražių nuotraukų
ir kad žmonės sakytų, kokie jie nuostabūs.
Teta?
Labai ačiū, drauge Kastelanosai, už gražius žodžius.
Tiesa, kad Išrengėjas negyvas...
...ir kad visi šalies gyventojai pagaliau gali ramiai miegoti.
Bet kas bus rytoj?
Ar mes, kaip valdžia, esame pasiruošę
išleisti savo dukras, seseris ir mamas į gatves, kur siautėja
tokie monstrai kaip Išrengėjas?
Tokiomis akimirkomis
privalome galvoti, kas yra geriausia mūsų piliečiams, ir atitinkamai elgtis.
Todėl atėjau paskelbti, kad...
Nepamirškite, ką pasirašėte.
Nepamiršiu.
Mielieji,
man garbė jums pristatyti Valentiną Kamačo.
Labai ačiū, drauge Marija Estera.
Pirmiausia noriu padėkoti visiems, kurie padėjo mane išgelbėti.
Liksiu skolinga visą gyvenimą.
O dabar norėčiau kreiptis į visus žmones, kurie galvoja, kad dėl
man kilusio pavojaus, Moterų policijos programa turi būti nutraukta.
Tai, kas nutiko man, gali nutikti bet kam.
Bet dėl to neturėtume išstumti moterų iš policijos.
Labai daug paaukojome, kad stovėtume štai čia ir turėtume šią galimybę.
Daugelis mūsų nebeturime šeimų palaikymo.
Tarsi kada būtume turėjusios.
Mes paaukojome svarbias akimirkas su mylimais žmonėmis,
su savo partneriais, savo vaikais.
Ir žinote, ką?
Buvo verta, nes tai – kaina,
mokama už garbę turėti ženklelį ir tarnauti savo šaliai.
Kai baigėme akademiją, sakėte, jog esame geriausios visame mieste.
Ir neklydote.
Apie save to nepasakyčiau,
bet galiu pasakyti apie tas 15 moterų, kurios stovi priešais jus.
Todėl 16-os Mėlynųjų vardu
noriu jums padėkoti, kad visad mus palaikėte.
Galiu užtikrinti, istorija nepamirš, kaip dėl mūsų kovojote.
Mes jūsų nenuvilsime.
Labai jums ačiū.
Aš jūsų irgi nenuvilsiu.
Pareigūne Kamačo.
Ačiū.
Nepatikrinau kitų durų, kurios buvo neužrakintos,
tad nusikaltėlis išspruko, atsidarė duris ir pabėgo. Štai taip.
Turiu eiti,
bet prieš atsisveikindamas norėčiau paprašyti minutės tylos.
- Marija, gal gali atsistoti? - Po galais.
Atsistok.
Marija de la Tore,
už parodytą lyderystę, pagarbą ir narsą darbe,
įteikiu tau štai ką.
Sveikinu, leitenante Marija de la Tore.
- Bravo! - Bravo!
- Ačiū, kapitone. - Sveikinu.
- Tuomet gero vakaro. - Ačiū.
- Gero vakaro. - Gero vakaro.
Judu ir vėl keistai elgėtės, bet šįkart manau, žinau, kodėl.
Manau, visos žinome, kodėl, ką?
Aš kalbėjau su juo. Jis – puikus žmogus, bet aš dar nepasiruošusi santykiams.
Kam reikia kitų, kai turi Mėlynąsias?
Tavo dėka.
Ką?
Ko čia stebiesi? Juk tiek dėl mūsų padarei.
Ir kaip padarei, Val.
Dar niekad nebuvau girdėjusi, kad kalbėtum su tokiu...
Nežinau, užsidegimu.
- Vien pagalvojus man pašiurpsta oda. - Man irgi.
Aš turiu vaikiną.
- Atsiprašau? - Ką?
Atleiskit, nenorėjau pakeisti temos.
Ieškojau tinkamo meto tą pasakyti, bet nesuradau.
Tik pažiūrėkit.
Tokia tylutė, o jau turi vaikiną.
Turiu vaikiną.
Ir draugių.
Turiu draugių.
Labas rytas.
Smagu matyti dangų, tiesa?
Vis įsivaizduodavau jį ant savo kameros lubų.
Žmogus labai greitai prisitaiko. Neįtikėtina.
Pavyzdžiui, dabar turiu įprasti būti šeimos žmogumi.
Mano žmona knarkia kaip traktorius.
Ką tu čia veiki?
Atėjau asmeniškai tavęs pasveikinti.
Tu jį sučiupai.
Nužudei.
Tai tas pats.
O policija nė karto apie tave neužsiminė. Nė kartelio.
Mes žinome, ką padarėme. To užtenka.
Policija šioje šalyje
niekad neleis tau pasiekti tavo potencialo, Marija.
Žinau tai. Jie atėmė 30 metų iš mano gyvenimo.
Jei ne tu, būtų atėmę dar daugiau.
Ne. Aš čia niekuo dėta.
- Taip. - Ne, aš nieko nepadariau.
Dabar didžiausias klausimas –
kas toliau?
Matai...
per visus tuos metus Lekumberyje
perskaičiau daug istorijų.
Tūkstančius istorijų.
Ir viena niekaip neišeina iš galvos,
dabar, kai jau išėjau.
Tai istorija apie jaunuolį, kuris yra pritvinkęs pykčio,
nes išgyveno siaubingą neteisybę.
Tad jis nueina pas savo senelį paklausti, ką jam daryti, kaip reaguoti.
Ir senelis sako:
„Matai, vaikeli,
kiekviename žmoguje slypi du vilkai.
Vienas vilkas įkūnija blogį, neapykantą, pavydą, pyktį.
Kitas vilkas įkūnija ramybę, meilę, dosnumą.
Ir jie nuolat nuožmiai vienas su kitu kovoja.“
Tuomet anūkas klausia senelio:
„Ir kas laimi?“
Ar žinai atsakymą?
Ne.
„Tas, kurį maitini.“
Žinai, jaučiuosi lygiai taip pat, kaip tas jaunuolis.
Iš vienos pusės džiaugiuosi, kad galėjau tau padėti.
Bet tuo pat metu jaučiu didžiulę neapykantą.
Jaučiu, kaip mane šaukia...
tamsa.
Tempia mane.
Kurį vilką pamaitinti, Marija?
Tą, kuris pelnė tau laisvę.
Tą, kuris privertė sučiupti žudiką ir išgelbėti mano seserį.
Ar tai būtų geriausia mano versija?
Tik laikas parodys.
WOMEN IN BLUE
Išvertė Akvilė Katilienė