Na pomoč!
Pomagajte mi!
Na pomoč!
WOMEN IN BLUE
V trenutku, ko je zločinec potegnil orožje,
sem se moral braniti, zato sem ga ustrelil.
Streli so bili smrtni.
Pa Valentina Camacho?
- Ne vemo, kje je. - Mislite, da je še živa?
Ni ga. Camacho v nevarnosti prav zaradi programa za policistke?
Že prav. Hvala, komandir Herrera.
Kaj se dogaja? To so težki dnevi za vse.
Raziskujemo primer.
Ne varčujemo pri kadru in sredstvih
in obljubim, da ne bomo počivali, dokler sodelavka ne bo doma.
Končali smo. Hvala.
Sodelavko moramo najti živo. Policistko Valentino Camacho.
Zlasti pozorno preglejte parke, vodotoke, kanalizacijske sisteme
ali kraje, podobne tistim, kjer smo našli druge žrtve.
O vsem obvestite detektiva Lozana, Díaza ali mene.
Kaj še delate tu?
Ne bomo počivali, dokler je ne najdemo, María.
- Je to njegova biološka mati? - Ja, Benitova.
Ta preiskava vas je pripeljala do skrbniškega doma?
To je del preiskave, drugo je v kleti.
Drugo?
To je neverjetno.
Neverjetno.
Slačilec je s členom 169 grozil ženskam, ki so se odločile delati.
- Zato so njihova delovna mesta pomembna. - Tako menimo.
- Zato je uniforme shranil. - Kot kazen.
Tako je.
- Kako ti je ime? - Ángeles Cruz.
Odlično, Ángeles.
Dober dan, tovarišica.
- So jo našli? - Trudimo se.
Se zavedaš, kaj bo, če dekleta ne najdemo?
Se zavedaš, da bo to pomenilo, da so nasprotniki programa
imeli prav?
Slačilec je rekel, da je živa.
Junakinje, ne žrtve. To je bil tvoj cilj, Emilio.
Nekaj ti bom povedala.
Neuspeh programa ne bo moja zapuščina.
- Ne bo, ker se bom potrudil... - Pozorno poslušaj.
Če bo Valentina Camacho umrla, bo njena kri na tvojih rokah.
Poskrbela bom, da bodo to vedeli vsi.
Tako normalen je zgledal.
Gabina, poslušaj.
Nisi prva, ki jo je prasec preslepil.
Pizdun je imel vzorec, ki mu je natančno sledil.
Voda.
Vrv.
Uniforme.
Na trolejbusu sem pomislila:
"Kakšno naključje. Kako romantično."
Pa je bilo vse načrtovano. Tudi to je bil njegov vzorec.
Na trolejbusu sem ga videla trikrat. Pa ga ni potreboval.
Ko je potreboval avto, ga je sunil, kot tistega z belo streho in kombi.
Z mano in drugimi je govoril na trolejbusu.
Ta postaja je zelo blizu postajališča.
Mogoče je vzorec.
Mogoče, ampak jaz ga žal ne vidim.
Preveč podatkov je. Prečistiti jih moramo.
- Izločimo naslove žrtev. - In kraje, kamor so zahajale.
Pa sorodnike in prijatelje.
Naslovi delovnih mest žrtev so ob progi trolejbusa.
Truplo je pustil blizu delovnega mesta naslednje žrtve.
Lucy je bila ob bazenu, kjer je delala Nora.
Noro so našli pri baru, kjer je delala Paola.
Paola je bila blizu Almine trgovine s čevlji.
Alma je bila nekaj ulic naprej od postaje.
Imel je še dvanajst postaj. Dvanajst žrtev.
Naslednja je na Tacubi.
Díaz, Lozano. Postavili bomo enoto vzdolž Tacube.
Pojdimo.
Posluh, gospodje!
Vse podatke, vse klice, ki jih boste prejeli,
vse, kar se vam bo zdelo pomembno, prinesite plavčkom.
Stotnik Romandía in one so zdaj glavni.
- Jasno? - Jasno!
Na delo!
María.
Nekdo te išče. Pravita, da je nujno.
Greva. Kdo sta?
Zakaj sta se pridružili policiji? Zakaj ne ubogata?
Nista krivi.
Ne moreta živeti normalno?
Mirno življenje?
Je to tako težko?
Pomiri se, Luz.
Kako jo iščete?
Vsa postaja jo išče.
Preden je umrl, je rekel, da je
Valentina živa.
Verjameš morilcu?
Kaj pa naj?
Našli jo bomo.
Prisezi.
Ti si
starejša sestra.
Prisezi mi.
Prisežem.
Na vzhodu je vodnjak. Park z odtokom.
Na zahodu je hotel. Končano.
Odlično. Ste slišali? Díaz, pojdi k vodnjaku.
Ti pojdi v park. Jaz grem v hotel. Kmalu se vidimo. Dajmo!
Preiščite zahodni del. Mi gremo južno od jezera.
Če hočemo najti sodelavko, moramo pregledati vodne vire. Pojdimo!
- Valentina! - Valentina!
Valentina!
- Je kaj? - Nič.
Iščite naprej.
- Iščimo! - Pojdimo.
Tacuba ni edino postajališče. Lahko bi bila pri kateremkoli.
Valentina bi morala biti pri naslednjem postajališču,
ker se to ujema z vzorcem, ki ga ni spreminjal.
- Vendar smo ga zmotile. - Zato je začel improvizirati.
Spremenil je način dela. Vrv je kupil, namesto da bi jo spletel.
Skoraj celotno območje so prečesali, pa nič.
Lahko bi iskali drugje.
Logično bi bilo, da temeljito preiščemo eno postajališče,
preden gremo na drugega.
Cesta Tacuba, Girasol, Chinampas, José María Mata,
Melchor Ocampo, De la Viga, Virginia, Azcapotzalco.
Azcapotzalco. To postajališče poznam.
- Tam je Benito našel materino truplo. - Čistilna naprava.
Kaj pa govorita?
Tu so ubili Jacinto. Tam ga je Morales našel kot otroka.
Gotovo ni naključje.
Vendar smo ga zmotili. Je spremenil vzorec?
Tudi če je čutil pritisk, zakaj bi spremenil vzorec?
Ni logično.
To je čustven odziv, Ángeles. Obupan je bil.
Kot bi hotel iti po očetovih stopinjah.
Ubijati na istem kraju kot oče in dokončati njegovo delo.
Na pomoč! Na pomoč!
Na pomoč!
Pomagajte mi!
Počakajte.
Jebenti.
Valentina je gotovo tu.
Valentina!
Če je Slačilec prekinil vzorec in je hotel poustvariti umor matere,
je Valentina mogoče v istem rezervoarju kot mati.
Kako naj vemo, v katerem je umrla?
37. V rezervoarju 37.
- Tu je! - Res?
Ja, zvezana. Dajte mi kaj, da izpraznim rezervoar.
Valentina. Zbudi se!
- Valentina! Valentina! - Zbudi se! Valentina!
- Valentina, reci kaj! - Umaknita se, poznam prvo pomoč.
Si prepričana?
Ja, sama hočem biti.
Ampak...
Blizu bom, če boš kaj potrebovala.
Sporoči, pa bom prišla.
Hvala.
Ne skrbi, če te bo potrebovala, te bo poklicala.
Boš videla. Poklicala bo.
Hvala. Kar pusti. Kako si?
Odpustili so me.
Kaj?
Cabos me je sinoči odpustil.
Zakaj?
Ni pomembno, pomembno je, kaj mi je rekel.
Na tisti večerji pri njem
mu žena ni nič povedala.
Ni mu povedala, da si policistka.
- Kaj? - Tako je.
Jaz sem kriv, da nisem napredoval.
Resno?
Obsojal sem tebe.
Tebe sem obsojal.
Ne obžalujem tega, kar sem mu rekel.
Kajti ko me je odpustil,
sem se počutil svobodnega. Spet.
Začutil sem, da lahko začnem znova.
Tako kot ti.
Ne?
Kaj je narobe?
Tako prepričan si bil, da sem kriva jaz, da si...
- Vem, da sem rekel grozne stvari. - Ne le to.
Rajši pojdi. Pozno je.
Val.
Nezakonita pridobitev uradnih dokumentov.
Prilaščanje funkcij.
Zloraba značke.
Oviranje pravice.
Neodobrena zaslišanja.
Ponarejena novinarska izkaznica.
Vlom.
Neupoštevanje ukazov nadrejenih.
Kraja. Laži.
Manipuliranje. Zloraba oblasti.
Nismo hotele delati drugim za hrbtom.
Pa so nam zagrozili s suspendiranjem, oni pa niso počeli nič.
- Kako naj bi opravljale svoje delo? - Delo?
Kaj govoriš, jebenti? Kakšno delo?
Vaše delo je bilo preprosto. Morale bi se smehljati, ne pa preiskovati.
Pozirati za fotografije in pozdravljati turiste.
Česa ne razumete?
Priznati moram...
Bile ste uspešne, čeprav ste delovale nezakonito.
Ampak kako naj nam ljudje zaupajo,
če naša prva ženska policijska enota ne zna delati brez kršenja zakonov?
Govoril sem s tožilcem.
Rad bi vas postavil za zgled.
- Štiri leta zapora. - Kaj?
Vendar verjamem, da si vsak zasluži drugo priložnost.
Prepričal sem ga, da ne vloži tožbe.
Je pa neka malenkost.
Potrebujem vaš podpis.
Na tem dokumentu.
S tem potrjujete, da niste imele nič pri preiskavi
in aretaciji Slačilca iz Tlalpana.
Če bo katera rekla kaj v nasprotju s tem dokumentom,
boste šle vse štiri sedet.
Jebeš to sranje! Naj se jebejo vsi po vrsti!
Ljudje morajo vedeti, kaj smo naredile. Lahko se upremo.
Lahko povemo novinarjem.
Ne.
Kako ne? Prav si imela. Policija je pokvarjena, to je ogabno.
Vsej državi bodo lagali.
Boriti se moramo. Resnico morajo povedati.
Moja nečaka ne bosta izgubila mame.
Že davno so zmagali, Gabina.
Rajši kar podpiši.
Ne bomo nič naredili? Ste zato tvegale? Da ne bo izvedel nihče?
To smo naredile, da bi ustavile Slačilca.
In uspelo nam je.
Začelo se je na naš prvi dan v parku Santiago.
Iskale smo izgubljenega kužka in našle truplo Paole Machado.
Šesto žrtev Slačilca iz Tlalpana.
To je neumnost, kar jim delajo.
Si mislil, da jih ne bodo kaznovali?
Ne. Videl si enako kot jaz.
Si že videl temeljitejšo tablo za preiskavo?
- Ne, ne bi rekel. - Torej?
Če ne bi bilo njih, bi bil gnoj še na prostosti.
Prav zato je kazen blažja, Díaz. Escobedo dobro ve, kaj so naredile.
Zato jim je dal možnost, da se izognejo kazni.
- To mi ni všeč. - Meni tudi ne.
Kaj pa naj naredim?
Boš samo stal ali boš vstopil?
Oče.
- Rad bi pustil policijo. - Ne trobezljaj neumnosti.
Ne bi smel k policiji. To veš.
Nikoli se nisem pritoževal. Mislil sem, da se bom navadil.
Pa se nisem.
Zadnje tedne gledam Gabino, kako se dobrika družini.
Družini, ki jo je kaznovala, ker je kot policistka srečna.
Ne zaslužiš si te časti. To, kar počneš zdaj, je sramota.
Ja, Gabina je imela vedno več jajc od tebe.
To mi gre težko z jezika,
ampak ženska policijska enota je uradno razpuščena.
Kaj?
Zakaj?
Tako so mi ukazali.
Ne. Kaj pravite? Ne.
Naredile smo še več, kot ste zahtevali od nas.
Šle bomo k prvi dami in ji vse povedale.
Ona je tako ukazala.
Jutri opoldne bomo to oznanili na tiskovki.
Res mi je žal.
Na delo, gospodje. Hajd.
Val.
- Koliko je ura? - Zgodaj je.
Lahko bi jo rešila.
Koga?
Natalio.
Kaj misliš, kaj bodo rekli o mami? Pa o očetu?
- Kaj bodo rekli o meni? - To nima nič z vami.
Pomisli na Valentino. Dvanajst let ima. Kakšna vzornica ji boš?
Ne, ne govori za Valentino. Veliko pametnejša je, kot misliš.
Samo najboljše ti hočem. Čeprav tega zdaj ne vidiš.
Ne boš imela nezakonskega otroka.
Ne.
Sploh nočem imeti otroka.
Si nora?
Svobodno se lahko odločam, kaj hočem in česa ne.
Če ne razumeš, je to tvoj problem.
Rada bi bila svobodna. Prav.
Ven iz mojega avta. Ven.
- Sovražim te. - Enako.
Nisem dojela.
Nisem je razumela.
Nočem enako narediti s tabo.
Nočem, da se spremeniš.
Čudovita si.
Rada te imam, Valita.
Rada te imam.
Zato smo šle v Lecumberri, h Goyu Cadenasu,
da bi nam morilec pomagal gledati skozi oči drugega morilca.
In?
To bo spremenilo podobo policije, g. predsednik,
in podobo pravnega sistema v Mehiki.
Za Ciudad de Mexico je nov dan,
saj je Slačilec iz Tlalpana mrtev,
Valentina Camacho pa je spet pri družini.
Komu se lahko zahvalimo za to? Pogumnim možem v modrem.
Ti so pod mojim vodstvom opravili preiskavo,
ki je kakor iz najboljšega detektivskega romana.
Še posebej pa bi se rad zahvalil nekomu,
brez katerega bi Slačilec iz Tlalpana še vedno neumorno pobijal.
To je Goyo Cadenas.
Iz svoje celice v Črni palači v Lecumberriju
nam je pomagal s podatki, da smo rešili Valentino Camacho.
V zaporu je diplomiral iz prava.
Poročil se je in ima tri otroke.
Nedavno pa je postal častni policist.
V zahvalo ga je predsednik pomilostil.
Danes mineva 30 let, odkar je prišel v Lecumberri kot zločinec.
Danes iz njega prihaja kot junak.
Moja svoboda veliko pove o državi, v kateri živimo.
Pove, da imajo ljudje, kot sem jaz,
priložnost, da se spremenijo.
In nazadnje
ne morem, da ne bi omenil človeka,
ki je omogočil to bistveno spremembo v mojem življenju.
Govorim o...
O mehiškem predsedniku Luisu Echeverríi Álvarezu.
Raje ploskajo morilcu kot ženski.
No, lahko bi bilo huje. Lahko bi sedele v celici, ki jo je zapustil.
Zakaj?
- Alejandro. - Živjo.
Zmenila sva se, da ne boš...
Oprosti. Vem, da bi moral poklicati.
- Dve minutki. - Oči!
Živjo. Živjo! Je vse v redu? Kako si?
- Oči. - Živjo!
Zate.
- Hvala. - Jaz bom.
PUSTOLOVŠČINE DETEKTIVA MURIETTE
Poglej na prvo stran.
"Za detektivko Marío.
Nikoli ne nehaj iskati resnice. S spoštovanjem, Daniel Jacobos."
Samo knjige?
Ne, srček. To je veliko več.
- Lahko katero preberem? - Seveda, če hočeš.
Naju pustita z očkom za hip sama?
- Rad te imam. - Čao.
Program ženske policijske enote so ukinili.
- Po vsem, kar ste naredile? - Prav zaradi tega.
Ne vem, kaj bom počela.
Vem pa, da bi bila rada sama.
Hvala za to.
Čudovito darilo.
Ampak ne potrebujem tvojih daril, Alejandro.
Ali tega, da me spet osvojiš.
Potrebujem čas.
Rada bi odkrila, kaj me čaka v prihodnosti.
Ampak sama.
Razumem.
In... To spoštujem.
Vzemi si toliko časa, kot ga potrebuješ. Ne bom te nadlegoval.
Sploh ne.
Šel bom.
Hvala, sestra.
Malica.
- Hvala. - Gabriel jo je skuhal.
Potem je najbrž odlična.
Ja.
Ángeles, je to tvoj prijatelj?
Don Lule, to je Gabriel. Omenila sem vam ga.
- Pred nekaj dnevi sva bila tu na večerji. - Spomnim se. Živjo.
- Kako ste? - Me veseli.
Nadeni si predpasnik, pa bova začela.
- Kaj? - Mu nisi povedala?
Presenečenje je. Nisem vedela, kdaj lahko povem.
- Kaj je presenečenje? - Don Lule ti bo dal delo v kuhinji.
To je presenečenje. Presenečenje!
Resno?
Pustil vaju bom, da se pomenita.
- Se vidiva v kuhinji? - Da.
To si naredila zame?
To počnejo punce za svoje fante, ne? Pomagajo jim.
Tudi poljubiva se lahko.
- Gabriel, si pripravljen? - Don Lule me čaka.
- Izvoli predpasnik. - Ja.
Tu začniva.
Teta, ste ujele kašnega zločinca?
Samo enega.
- Je bil zelo hudoben? - Zelo.
Štiri ste bile, on pa eden?
Tako je.
Če je bil tako huda baraba,
- zakaj vas nočejo v policiji? - Ker nas vlada več ne potrebuje.
To ni pošteno.
- Ne, ni. - Zakaj ne organiziraš demonstracije?
Ker to ni dovolj.
Vladi je samo do svoje podobe.
Nikoli jim ni bilo mar za pravico ali krivico.
Samo do tega jim je, da jih fotografirajo
in jim govorijo, da so čudoviti.
Teta?
Hvala za prijazne besede, tovarišica Castellanos.
Slačilec je res mrtev.
In država lahko končno mirno spi. Toda kaj bo jutri?
Smo kot vlada pripravljeni,
da svoje hčere, sestre in matere pošljemo na ceste,
kjer so nevarni zločinci kot Slačilec?
V takšnih trenutkih
moramo odločati na podlagi tega, kaj je najboljše za naše državljane.
Zato bi rada oznanila, da...
- Ne pozabi, kaj ste podpisale. - Ne bom.
Tovariši,
v veliko čast mi je, da vam lahko predstavim Valentino Camacho.
Hvala, tovarišica María Esther.
Rada bi se zahvalila vsem, ki so me pomagali rešiti.
Dolgujem vam življenje.
Zdaj pa bi rada naslovila vse, ki mislijo,
da moramo žensko policijsko enoto ukiniti, ker sem bila v nevarnosti.
Kar se je zgodilo meni, bi se lahko katerikoli.
Tega ne smemo uporabiti za to, da ženske izključimo iz policije.
Veliko smo žrtvovale, da smo dobile to priložnost in smo tu, pred vami.
Številnim med nami je družina obrnila hrbet.
Če so jo sploh imele.
Žrtvovale smo čas, ko bi bile lahko z bližnjimi,
s partnerji in otroki.
Veste, kaj?
Vse to je bilo vredno, saj je to cena
za čast, da nosimo značko in služimo domovini.
Ko smo diplomirale, ste rekli, da smo najboljše v mestu.
Niste se motili.
Tega o sebi ne bi mogla reči,
lahko pa to rečem za 15 žensk za mano.
Zato se vam v imenu 16 žensk v modrem
zahvaljujem, da nam niste obrnili hrbta.
Zgodovina ne bo pozabila, kako ste se borili za nas.
Ne bomo vas razočarale.
Najlepša hvala.
Ne bom vas razočarala.
Policistka Camacho.
Hvala.
Nisem preveril drugih vrat, ki so bila odklenjena.
Zločinec jih je odprl in ušel.
Iti moram.
Še prej pa bi prosil za posluh.
- María, lahko vstaneš? - Hudiča!
Vstani.
María de la Torre,
pri delu si pokazala vodstvene sposobnosti, čast in pogum.
Zato ti izročam to.
Čestitke, podporočnica María de la Torre.
Bravo!
- Hvala, stotnik. - Čestitam.
- Lahko noč vam želim. - Hvala.
Lahko noč.
Spet sta se čudno vedla. Ampak tokrat vem, zakaj.
Mislim, da vse vemo, zakaj, a?
Govorila sem z njim. Krasen je, ampak nisem pripravljena na zvezo.
No, nikogar ne potrebuješ, če imaš plavčke.
- Zaradi tebe. - Kaj?
Kako to misliš? Kaj vse si naredila za nas.
Pa kako, Val!
Nisem te še slišala tako govoriti,
s tako odločnostjo.
- Kar kurjo polt dobim. - Jaz tudi.
Fanta imam.
- Prosim? - Kaj?
Oprostite, nisem hotela menjati teme.
Čakala sem pravi trenutek, pa ga ni bilo.
Glej jo!
Tiha voda si je našla fanta.
Fanta imam.
In prijateljice.
Prijateljice imam.
Dober dan.
Nebo je jasno, kajne?
Navadil sem se, da si ga predstavljam na stropu celice.
Človek se navadi na skoraj vse. Neverjetno.
Zdaj se moram navaditi na družino.
Žena smrči kot bolna žival.
Kaj delate tu?
Osebno sem ti prišel čestitat.
Ujele ste ga.
Ubile ste ga.
Saj je vseeno.
Pa vas policija niti enkrat ni omenila.
Vemo, kaj smo naredile. To je dovolj.
Policija v tej državi
ti ne bo nikoli omogočila, da pokažeš vse, kar zmoreš, María.
Kar verjemi mi, 30 let življenja so mi vzeli.
Še več bi jih, če ne bi bilo tebe.
Ne, ni bilo zaradi mene.
- Ja. - Ne, nič nisem naredila.
Zdaj je vprašanje,
kaj bo z nami.
Veš...
Leta sem gnil v Lecumberriju
in bral zgodbe.
Na tisoče zgodb.
Ena se mi ves čas plete po glavi,
zdaj ko sem zunaj.
Zgodba o mladeniču, polnem besa,
ker se mu je zgodila grozna krivica.
Deda je vprašal, kaj naj naredi, kako naj se odzove.
Ded mu je rekel:
"Veš, fant moj,
v vsakem človeku sta dva volkova.
Eden predstavlja zlobo, sovraštvo, ljubosumje, jezo.
Drugi volk pa mir, ljubezen, radodarnost.
Med njima pa ves čas poteka divja vojna."
Nato vnuk vpraša deda:
"Kdo zmaga?" Veš, kaj mu je odgovoril?
Ne.
"Tisti, ki ga hraniš."
Počutim se nekako kot ta fant.
Po eni strani sem zelo zadovoljen, da sem ti pomagal.
Hkrati pa občutim divje sovraštvo.
Čutim temačnost,
ki me kliče. Me vleče.
Katerega naj hranim, María?
Tistega, ki vam je omogočil svobodo.
Tistega, ki je pomagal ujeti morilca in rešiti mojo sestro.
Bi bila to moja najboljša različica?
Le čas bo povedal.
WOMEN IN BLUE
Prevedla Lorena Dobrila