Hjälp!
Hjälp mig!
Hjälp!
I samma sekund som den anklagade drog sitt vapen,
hade jag, i självförsvar, inget annat val än att skjuta.
Skotten var dödliga.
Intendenten, nåt nytt om Valentina Camacho?
- Vi vet inte var hon är. - Är hon fortfarande i livet?
Anser ni inte att den kvinnliga poliskåren har riskerat fröken Camachos liv?
Okej. Tack, intendent Herrera.
Vad pågår?
Det här är en tuff dag för oss alla, inte sant?
Vi jobbar på det.
Vi sparar inga resurser,
och jag lovar att jag inte kommer vila förrän vi hämtat hem vår kollega.
Inga fler frågor. Tack.
Vi måste hitta vår kollega vid liv.
Konstapel Valentina Camacho.
Var uppmärksamma på parker, floder, djupa avloppssystem,
vattendrag, eller platser som liknar de platser där andra offer hittats.
Hittar ni nåt, meddela kriminalare Lozano, kriminalare Diaz eller mig.
Sätt fart! Varför är ni kvar här?
Oroa dig inte, María. Vi ger oss inte förrän vi hittar henne.
Är det här hans biologiska mor?
Benitos mamma, ja.
Och det här är utredningen som ledde er till familjehemmet?
Delar av den. Resten står i källaren.
Resten?
Det här...
...är otroligt.
Otroligt.
Avklädaren använde paragraf 169 i civillagen
som ett hot mot alla kvinnor som ville arbeta.
- Deras arbetsplatser måste ha betydelse. - Vi tror det.
Var det därför han tog uniformerna?
Som ett straff.
Precis.
- Vad heter du? - Jag heter Ángeles Cruz.
Mycket bra jobbat, Ángeles.
Godmorgon, kamrat.
- Har ni hittat henne? - Vi jobbar på det.
Förstår ni konsekvenserna om vi inte skulle hitta flickan?
Förstår ni att alla de som sa att det här programmet var ett misstag
skulle få rätt?
Avklädaren sa att hon var vid liv. Jag ska...
Hjältinnor. Inte offer. Det var din uppgift, Emilio.
Låt mig säga en sak.
Det här programmets misslyckande kommer inte bli mitt arv.
- Nej, för jag ska göra mitt bästa... - Hör noga på.
Om Valentina Camacho hittas död, blir hennes död på ditt samvete.
Och det ska jag personligen se till att alla vet.
Han verkade så normal.
Gabina, lyssna på mig.
Du var inte den första personen det aset lurade.
Den jäveln hade ett mönster som han följde till punkt och pricka.
Vattnet.
Repet.
Uniformerna.
När vi sågs på spårvagnen,
tänkte jag:
"Vilket sammanträffande."
"Vad romantiskt."
Men det var noga uträknat.
Till och med det måste ha ingått i hans mönster.
Jag såg honom på spårvagnen tre gånger.
Han behövde inte ta den.
Om han behövde en bil kunde han ha stulit en,
som han stal bilen med vitt tak och skåpbilen.
Men han tog spårvagnen för att prata med mig och de andra.
Stationen ligger här. Väldigt nära hållplatsen.
Det kan vara mönstret.
Det kanske finns ett mönster, men... Jag är ledsen, jag ser det inte.
Det är för mycket information. Vi måste filtrera.
Ta bort offrens adresser.
Och ställen de brukade gå till.
Ta bort familj och vänner.
Adresserna till offrens arbetsplatser ligger nära spårvagnshållplatser.
Avklädaren lämnade kropparna i närheten av hans nästa offers arbetsplats.
Med andra ord, Lucy hittades nära poolen där Nora arbetade.
Nora hittades nära kaféet där Paola arbetade.
Paola hittades nära Almas skoaffär.
Alma hittades några kvarter ifrån polisstationen.
Och han hade tolv hållplatser kvar.
Tolv offer.
Nästa hållplats är Calzada Tacuba.
Díaz, Lozano. Vi sätter ihop en operation längs Calzada Tacuba.
Sätt fart.
Hör upp, mina herrar!
Hädanefter går all information ni får in, vartenda inkommande samtal,
allt ni anser vara relevant,
direkt till kvinnorna i blått.
Kapten Romandía och de leder detta.
- Är det uppfattat? - Ja, chefen.
Sätt igång!
María.
Det är några som söker dig. Det var brådskande.
Okej. Vilka är det?
Varför gick ni med i poliskåren?
Varför lyssnar ni inte?
Det är inte deras fel.
Kan ni inte leva ett normalt liv?
Ett lugnt liv?
Är det så omöjligt?
Lugna dig, Luz.
Vad gör ni för att hitta henne?
Hela stationen letar efter henne.
Och innan han dog, sa han...
...att Valentina var vid liv.
Tror du på en mördares ord?
Jag har inget val.
Vi kommer att hitta henne.
Lova mig det.
Du är...
...storasystern.
Lova mig det.
Jag lovar.
Det finns en fontän österut. En park med avloppssystem.
Västerut finns det ett hotell. Kom.
Perfekt. Uppfattat. Ni hörde henne. Díaz, gå till fontänen.
Ni går till parken. Jag går till hotellet. Vi ses snart. Kom igen!
Ni genomsöker västra sidan. Vi letar söder om sjön.
Vartenda vattendrag kan vara nyckeln till att hitta vår partner. Kom igen.
- Valentina! - Valentina!
Valentina!
Hittat nåt?
Ingenting.
Fortsätt leta.
- Fortsätt leta! - Kom igen.
Tacuba är inte den enda hållplatsen.
Hon kan finnas på nån av de andra.
Det logiska vore att Valentina finns vid nästa hållplats,
för han har hållit sig till sitt mönster utan att avvika från det.
Men vi avbröt honom.
Och när vi avbröt hans planer, improviserade han.
Han började göra saker annorlunda.
Han köpte blått rep istället för att tillverka det.
De har sökt av nästan allt utan att hitta spår efter Valentina.
Vi kan leta nån annanstans.
Det logiska vore att genomsöka en hållplats ordentligt,
innan man går vidare till nästa.
Calzada Tacuba, Girasol, Chinampas, José María Mata,
Melchor Ocampo, De la Viga, Virginia, Azcapotzalco.
Azcapotzalco.
Den hållplatsen känner jag till.
Det var där Benito hittade sin mors döda kropp.
Vid vattenreningsverket.
Vad pratar ni om?
Det var där Jacinta blev mördad. Morales hittade honom där som barn.
Det kan inte vara en slump.
Vi avbröt honom när han kände att vi närmade oss.
Kan han ha ändrat sitt mönster?
Även om han kände sig pressad, varför skulle han ändra sitt mönster?
Det är inte logiskt.
Det är en känslomässig reaktion.
Han var desperat.
Det är som om han ville följa i sin fars fotspår.
Att döda sin mor på samma plats och avsluta hans arbete.
Hjälp! Hjälp!
Hjälp!
Hjälp mig!
Vänta. Vänta.
Helvete.
Valentina måste vara här.
Valentina!
Valentina! Valentina!
Valentina!
Om Avklädaren ändrade sitt mönster och försökte återskapa sin mors mord,
kan Valentina ligga i den tank hon dog i.
Hur i helvete ska vi veta vilken tank det var?
Trettiosju.
Tank 37!
- Hon är här! - Är hon?
Ja, hon är bunden.
Hämta ett verktyg eller nåt för att tömma tanken!
Valentina. Hallå! Vakna!
- Valentina! Valentina! - Hallå!
Vakna! Valentina!
- Valentina, säg nåt! - Kom igen!
Flytta på er. Jag kan första hjälpen. María. María.
Är du säker?
Jag är säker. Jag behöver vara ensam.
Men...
...jag finns här om du behöver nåt. Här i närheten.
Säg bara till så kommer jag.
Tack.
Oroa dig inte. Om hon behöver dig så ringer hon.
Vänta bara. Hon kommer ringa.
Tack. Lämna det där. Hur är det?
Avskedad.
Vad?
Cabos avskedade mig igår.
Varför?
Det kvittar. Det viktiga är det han sa till mig.
Den kvällen vi åt middag hos honom,
berättade hans fru inget för honom.
Hon sa inget till honom om att du var polis.
- Vad? - Det är sant.
Det var inte därför jag inte befordrades. Det var på grund av mig.
Allvarligt?
Jag skyllde på dig.
Jag skyllde på dig, älskling.
Och jag ångrar inte det jag sa till honom.
För när han sa att jag var avskedad,
kände jag mig fri. Igen.
Det kändes som om jag kunde börja om.
Precis som du har gjort.
Eller hur?
Vad är det för fel?
Du var så säker på att det var mitt fel, så säker att du...
- Jag vet att jag sa vidriga saker. - Du gjorde mer än att säga dem.
Du borde gå. Det är sent.
Val.
Olaglig ackvisition av officiella dokument.
Anammande av annan roll.
Otillåten användning av polisbricka.
Förhindrande av rättvisa.
Utfört obehöriga förhör.
Använt falsk presslegitimation.
Inbrott.
Vägrat lyda order från högre befäl.
Stöld.
Lögner.
Manipulation.
Maktmissbruk.
Vi avsåg inte att gå bakom nåns rygg.
Men de hotade att suspendera oss trots att de inte gjorde nåt.
- Hur skulle vi då göra vårt jobb? - Jobb?
Vad fan pratar du om? Vilket jobb?
Ert jobb var enkelt. Det var inte att utreda.
Ert jobb var att le.
Att posera för bilder, hälsa på turister.
För helvete, vad var det ni inte förstod?
Jag måste erkänna...
...att ni levererade, om än illegalt.
Men hur ska vi få folk att lita på oss
när vår första kvinnliga poliskår inte kan undvika att bryta lagen?
Jag pratade med distriktsåklagaren.
Han vill statuera ett exempel med er.
- Fyra år i fängelse. - Vad?
Men jag är en man som tror på andra chanser,
och jag övertygade honom om att inte väcka åtal mot er.
Då återstår bara en detalj.
Jag behöver era underskrifter...
...i det här dokumentet.
I det godkänner ni att ni inte var delaktiga i utredningen
eller gripandet av Avklädaren från Tlalpan.
Om nån av er säger nåt som motsäger det här dokumentet,
kommer alla ni fyra...
...att hamna i fängelse.
Åt helvete med den här skiten! De kan dra åt helvete!
Folket måste få veta vad vi gjorde.
Vi kan stå emot det här.
Vi kan, jag vet inte, vända oss till pressen.
Nej.
Vad menar du med nej, Valentina?
Du hade rätt. Polisen är korrupt, det är vidrigt!
Och de ljuger för hela landet.
Vi måste kämpa. De måste säga sanningen.
Mina syskonbarn ska inte förlora sin mor.
De vann för länge sen, Gabina.
Varför skriver du inte bara under?
Ska vi inte göra nåt?
Varför riskerade ni så mycket? För att ingen skulle få veta?
Vi gjorde det för att Avklädaren skulle sluta döda.
Och vi lyckades.
Det började vår första dag i Parque Santiago.
Medan vi letade efter en borttappad hund, hittade vi Paola Machado.
Avklädaren från Tlalpans sjätte offer.
Det de gör mot dem är fullkomligt vidrigt.
Trodde du att de inte skulle göra nåt?
Nej. Men du såg samma sak som jag.
Har du nånsin sett en lika välutförd utredning?
- Nej. Inte direkt. - Och?
Så här är det.
Vore det inte för dem, skulle aset fortfarande vara fri.
Och därför blir inte straffet hårdare än så.
Det där aset Escobedo vet mycket väl vad de gjorde.
Därför ger han dem en utväg istället för att åtala dem.
- Jag tycker inte det är okej. - Inte jag heller.
Men vad fan ska jag göra?
Tänker du bara stå där, eller ska du komma in?
Pappa.
- Jag vill sluta på polisen. - Snacka inte skit.
Jag borde aldrig ha blivit polis.
Det vet du.
Jag har aldrig klagat.
Jag gick till jobbet och trodde att jag skulle vänja mig.
Men det gjorde jag inte.
De senaste veckorna har jag sett Gabina försöka vinna tillbaka familjen.
En familj som straffar henne för att hon är lycklig som polis.
Du förtjänar inte den här äran. Det som händer här är en skam.
Och ja, Gabina har alltid haft mer ryggrad än du.
Det här är inte lätt för mig att säga.
Den kvinnliga poliskåren har officiellt blivit nedlagd.
Vad?
Varför?
Jag har mina order.
Nej, vad sägs om det? Nej.
För vi gjorde allt du bad om plus lite till.
Så vi ska gå till vår första dam och berätta allt för henne.
Det var hon som gav ordern.
Imorgon kl 12:00, meddelar vi pressen.
Jag beklagar verkligen.
Sätt igång, mina herrar. Kom igen.
Val.
- Vad är klockan? - Det är tidigt.
Jag kunde ha räddat henne.
Vem?
Natalia.
Vad tror du att de kommer säga om mamma? Om pappa?
- Vad kommer de säga om mig? - Det här har inget med er att göra.
Tänk på Valentina. Hon är 12.
Vilken slags förebild vill du vara för henne?
Nej. För inte Valentinas talan. Valentina är smartare än du tror.
Jag vill bara ditt bästa. Även om du inte kan se klart just nu.
Du ska inte föda barn utan att vara gift.
Nej.
- Jag ska inte föda barn, punkt. - Är du galen?
Jag är fri att bestämma vad jag vill, eller vad jag inte vill.
Om du inte förstår det, så är det ditt problem.
Du vill vara fri.
Då så.
Ut ur min bil.
Ut med dig.
- Jag hatar dig. - Detsamma.
Jag förstod henne inte.
Förstod inte vem hon faktiskt var.
Jag vill inte göra samma misstag med dig.
Jag vill inte att du ska förändras.
Du är perfekt.
Och jag älskar dig, Valita.
Jag älskar dig.
Så därför åkte vi till Lecumberri, för att prata med Goyo Cadenas.
Vilken kunskap kunde en mördare ha om en annan mördares sinne?
Och?
Det här kommer inte bara förändra polisens image, herr president,
det kommer förändra hela Mexikos rättssystem.
En ny dag gryr för Mexico City,
för Avklädaren från Tlalpan är död,
och Valentina Camacho är tillbaka hos sin familj.
Tack vare vem?
Vi tackar våra modiga män i blått,
som under min ledning genomförde en utredning
som tagen rakt ur en detektivroman av allra högsta klass.
Jag skulle särskilt vilja tacka en viss person,
utan vars hjälp Avklädaren från Tlalpan fortfarande skulle döda utan urskillning.
Denna person är Goyo Cadenas.
Från sin cell i Palacío Negro de Lecumberri
tillhandahöll han oss ovärderlig hjälp för att rädda Valentina Camachos liv.
Under sin tid i fängelse har han utbildat sig till advokat.
Han har blivit en make, far till tre barn
och, nu på senare tid, hederspolis inom kåren.
För att visa vår uppskattning har vår president benådat honom.
Idag var det 30 år sedan han kom till Lecumberri som brottsling.
Idag kommer han ut som hjälte.
Min frihet säger mycket om landet jag bor i.
Det säger att människor som jag förtjänar
en möjlighet att förändras.
Och som avslutning,
jag kan inte sätta mig ned utan att tacka den person
som möjliggjorde denna fundamentala förändring i mitt liv.
Den jag syftar på är...
...Mexikos president, herr Luis Echevarria Álvarez.
De applåderar hellre en mördare än en kvinna.
Det hade kunnat vara värre.
Vi kunde ha hamnat i cellen han lämnade tom.
Varför?
- Alejandro. - Hej.
- Vi sa ju att du inte skulle komma utan... - Förlåt. Jag vet att jag ska ringa först.
- Pappa! - Bara två minuter.
Hej... hej! Är allt bra? Hur mår du?
- Pappa. - Hej. Hej!
Den här är till dig.
- Tack. - Låt mig. Ja.
DETEKTIV MURRIETAS ÄVENTYR
Titta på första sidan.
"Till detektiv María.
Sluta aldrig söka efter sanningen. Med respekt, Daniel Jacobos."
- Är det bara böcker? - Nej, gubben. De är så mycket mer än så.
- Får jag läsa en? - Självklart, du får läsa dem alla.
Okej. Kan er pappa och jag få prata ifred? Säg hejdå.
- Jag älskar dig. Hejdå. - Hejdå.
Den kvinnliga poliskåren har blivit upplöst.
- Efter allt ni gjorde? - På grund av allt vi gjorde.
Sanningen är... Jag vet inte vad jag ska göra.
Det jag vet är att jag vill vara ensam.
Tack för de här.
Det är en vacker gåva.
Men jag behöver inga presenter från dig, Alejandro, eller...
...några försök att vinna mig tillbaka.
Det jag behöver är tid.
Jag måste ta reda på vad som kommer härnäst för mig.
På egen hand.
Jag förstår.
Och...
Och jag respekterar det.
Ta den tid du behöver.
Jag ska inte störa dig...
...alls.
Och nu, ska jag bege mig.
Tack, syrran.
Din lunch.
Tack.
Gabriel har gjort den.
Då är den säkert jättegod, va?
Ja.
Ángeles, raring, har din vän kommit?
Don Lule, det här är Gabriel, som jag har berättat om.
- Vi åt middag här för några dagar sen. - Jag minns. Hej, Gabriel.
- Hej. Hur står det till? - Trevligt att råkas.
Gå och hämta ett förkläde så vi kan sätta igång.
- Vadå? - Har du inte berättat?
Det är en överraskning, jag visste inte när jag borde berätta för honom.
Vilken överraskning?
Jag har pratat med Don Lule om att anställa dig i köket.
Det var överraskningen.
Överraskning!
På allvar?
Det får ni två diskutera.
- Ska vi ses i köket? - Ja, chefen.
Gjorde du det här för mig?
Det är sånt flickvänner gör för sina pojkvänner. De hjälper dem.
Vi skulle även kunna kyssas.
Gabriel, är du redo?
Don Lule väntar på mig.
- Ditt förkläde. - Ja, tack.
Vi börjar här borta.
Moster, fick du sätta fast några brottslingar?
Vi grep faktiskt en.
- Var han väldigt dum? - Oerhört.
Men ni var fyra stycken, och han var ensam, visst?
Precis.
Så om killen var väldigt dum, och ni grep honom,
varför får ni då inte vara poliser?
För att regeringen inte behöver oss längre.
Men det är inte rättvist.
Nej.
Varför håller du inte en av dina demonstrationer?
För att det här är större än så.
Regeringen bryr sig bara om sin image.
De har aldrig brytt sig om vad som är rättvist eller ej.
Allt de vill är att bli fotograferade
och höra folk säga att de är fantastiska.
Moster?
Tack så mycket, kamrat Castellanos, för dina vänliga ord.
Det stämmer att Avklädaren är död
och att landet äntligen kan sova lugnt.
Men vad kommer hända imorgon?
Är vi redo, som regering,
att skicka ut våra döttrar, systrar, våra mödrar på gatorna
för att möta monster som Avklädaren?
I stunder som dessa,
måste vi tänka på våra medborgares bästa, och agera därefter.
Därför har jag kommit hit för att kungöra...
Glöm inte vad du signerade.
Jag ska ha det i åtanke.
Mitt herrskap,
det är min stora ära att presentera Valentina Camacho.
Tack så mycket, kamrat María Esther.
Jag vill börja med att tacka alla som bistod i min räddning.
Jag står i skuld till er.
Och nu vill jag prata om alla de som anser
att eftersom jag var i fara så måste Kvinnor i blått- projektet avslutas.
Det som hände mig kunde ha hänt vem som helst.
Vi får inte använda det för att hålla kvinnor ute från poliskåren.
Vi har offrat så mycket för att gå i bräschen, för att få den här chansen.
Många av oss förlorade stödet från våra familjer.
Om vi nu nånsin hade det.
Vi har offrat viktiga stunder med våra älskade,
med våra partners, med våra barn.
Och vet ni vad?
Det var värt det, för det är priset
för äran att få bära polisbricka och tjäna vårt land.
När vi examinerades, sa ni att vi var de bästa staden hade.
Och ni hade inte fel.
Jag skulle aldrig säga så om mig själv,
men jag kan säga det om de 15 kvinnor som står framför er.
Och det är därför, å de 16 kvinnorna i blåtts vägnar,
jag vill tacka er för att ni aldrig har vänt oss ryggen.
Och jag försäkrar er, att historien aldrig ska glömma hur ni kämpade för oss.
Vi kommer aldrig att svika er.
Tack så mycket.
Och jag ska aldrig svika er.
Konstapel Camacho.
Tack.
Jag hade inte kollat den andra dörren, som var olåst,
så förövaren smög dit, öppnade dörren och stack. Bara så där.
Tja, jag måste gå,
men innan jag tar farväl, vill jag be om en sekunds tystnad.
- María, kan du ställa dig upp? - Jösses anåda.
Ställ dig upp.
María de la Torre,
för att ha uppvisat ledarskap, ära och mod under utövandet av dina plikter,
vill jag överräcka denna till dig.
Gratulerar, polislöjtnant María de la Torre.
Bravo!
- Tack, kapten. - Gratulerar.
- Då så, ha en trevlig kväll. - Tack.
- Godkväll. - Godkväll.
Ni två uppförde er väldigt underligt igen, men nu tror jag att jag vet varför.
Vi vet nog alla varför, visst?
Jag pratade med honom. Han är en bra man, men jag är inte redo för ett förhållande.
Tja... vem behöver ett förhållande när man har kvinnorna i blått?
Tack vare dig.
Vadå?
Vad menar du med "vadå"? Allt du gjorde för oss.
Och hur du gjorde det, Valentina.
Jag har aldrig hört dig tala på det viset, men sån...
Jag vet inte, övertygelse.
- Jag får gåshud när jag tänker på det. - Jag också.
Jag har en pojkvän.
- Ursäkta? - Vad?
Förlåt, det var inte meningen att byta samtalsämne.
Jag försökte hitta rätt tid att säga det, men jag lyckades inte.
Se på henne.
Tystlåten, men hon har skaffat pojkvän.
Jag har en pojkvän.
Och vänner.
Jag har vänner.
Godmorgon.
Visst är himlen vacker att se på?
Jag hade vant mig vid att tänka mig den i taket på min cell.
Man kan vänja sig vid nästan vad som helst. Det är otroligt.
Jag måste exempelvis vänja mig vid att vara en familjefar.
Min fru snarkar som ett sjukt djur.
Vad gör du här?
Jag kom för att gratulera dig personligen.
Ni fick fast honom.
Eller, ni dödade honom.
Samma lika.
Och polisen nämnde er aldrig. Inte en endaste gång.
Vi vet vad vi gjorde. Det räcker.
Polisen i det här landet
kommer aldrig låta er nå er fulla potential, María.
Det borde jag veta. De stal 30 år av mitt liv.
Och det hade blivit mer, om det inte hade varit för dig.
Nej, nej. Jag var inte delaktig.
- Jo. - Nej, jag gjorde ingenting.
Nu är då frågan
vad kommer härnäst för oss?
Du förstår...
...alla dessa år jag satt inlåst på Lecumberri,
oj, vad mycket jag läste.
Tusen och åter tusen berättelser.
Och det finns en som jag ständigt återvänder till,
nu när jag är fri.
Det är en berättelse om en ung man som är fylld av raseri
för att han utstått en fruktansvärd orättvisa.
Så han går till sin farfar för att be om råd gällande hur han borde agera.
Farfadern säger:
"Du förstår, min son,
inom varje person lever två vargar.
En varg representerar ondska, hat, svartsjuka, raseri.
Den andra vargen representerar frid, kärlek, generositet.
Och de ligger ständigt i krig med varandra."
Då frågar mannen sin farfar:
"Vem vinner?"
Vet du vad han svarade?
Nej.
"Den du göder."
Jag kände likadant när jag var liten.
Å ena sidan, är det tillfredsställande att ha hjälpt er.
Men samtidigt känner jag ett sånt hat.
Jag känner ett sånt mörker...
...som kallar på mig. Drar i mig.
Vilken varg borde jag göda, María?
Den som gav dig din frihet.
Den som fick dig att gripa en mördare och rädda min syster.
Vore det min bästa version?
Det får tiden utvisa.
Undertexter: Victoria Heaps