NA DOLOČENI TOČKI ŽIVLJENJA IZGUBIMO NADZOR NAD DOGAJANJEM
IN NAŠE ŽIVLJENJE VZAME V ROKE USODA. TO JE NAJVEČJA LAŽ NA SVETU.
PAULO COELHO, ALKIMIST
PRAVKAR POROČENA
Kako se 70-letnici uspe poročiti?
Začelo se je, ko se je svet ustavil.
Dobro. Tu vidim samo sebe. In to ni tisto, kar hočem gledati.
Diane, nimaš zvoka. –Resno, kako ne bi gledala svojega tako velikega obraza?
Nimaš zvoka. Diane, nimaš zvoka.
Alexa, vključi moj sestanek. –Prav.
Pozdravljene. –Pozdravljene. –Živjo.
Viv, si bila ves ta čas v Arthurjevem stanovanju?
Devet dni. Svetovni rekord.
Shar, v službi piješ? –Uradno so sodišča zaprta.
Sama sem s sodnikom Walkerjem.
Tudi moja restavracija je zaprta. Rekli so, da morda celo 14 dni.
Ugotovila sem.
Zakaj sem krompir?
Bomo govorile o Normalnih ljudeh? –S tem nimamo veliko izkušenj.
Kako neham biti krompir?
Vsekakor je trajalo dlje, kot si je kdorkoli predstavljal.
Neukročeno. Strašna resnična zgodba o Vivinem spodnjem nadstropju.
Če se kozmetični salon ne odpre kmalu. –Že davno odstranjeno z laserjem.
Oprostite, ura je 19.00.
Ojej … –Hvala, zdravstveni delavci. –To. –Hvala.
Nihče v karanteni ne uživa bolj kot ti, Viv.
Ostale smo povezane
in si pomagale pri osebnih stiskah.
Poglejte, kdo je prišel iz bolnišnice. –Bruce, krasno izgledaš.
Manjši infarkt, dobro mi gre. –Ne pretiravava.
Nič več cheeseburgerjev. –O, ja. Ampak poglejte,
dobil sem te posebne piškote. V obliki aorte.
Ne.
In pri poklicnih prelomnicah. –Ker ona je fant od fare,
česar ne more zanikati nihče.
Že za tri poroke so me prosili. Ko si star, si dober samo še za to.
Kako prisrčno. –Ponižujoče je.
Nisem študirala prava, da bi otrokom kolegov govorila, naj se poljubijo.
In kot drugi smo v času, ko nismo bile skupaj, poskušale nove stvari.
Malo mračno je bilo, ampak … –Sama vlagam kumarice.
Posvojila sem rešenega papagaja. Ime mu je Sylvester.
Si priden?
Sylvestru smo našli nov dom.
Prisiljene smo se bile ukvarjati s stvarmi, s katerimi smo odlašale.
Samo to bom obdržala. –Dobro, da boš obdržala pločevinko za kavo.
To je Harry. –Harry?
Ja, pepel. Harryjev pepel. Vidiš?
Si je na smrtni postelji želel biti bela kava? –Ne moreš ga pustiti tam.
Čakajte. Bi mu bilo bolje na kaminu v Mitchllovi sobi?
Najbrž si tvoj pokojni mož ni tako predstavljal zadnjega počivališča.
Nazaj v škatlo greš. Tako. –Ne. Nekje ga raztresi.
Kaj pa naj naredim? Ga kar stresem na travnik? Alergičen je na konje.
Nekaj časa se je zdelo, da ne bo nikoli konec.
Všeč mi je bila, a če bi hotela brati o doma zaprti ženski,
ki se ji počasi meša, bi brala svoje dnevnike.
Ampak enkrat se vse konča.
Dobro nam je šlo, kajne? –Najboljša restavracija v Brentwoodu.
Najboljša restavracija v Los Angelesu. –Definitivno. –Res je. –Prijazne ste.
Enkrat bi se tako ali tako upokojila. –Pridruži se mi na drugi strani.
Dolgočasno je, vendar je dolgočasno. –Ja.
Od sile izkušnja, a čas naše ločenosti se je končno iztekal.
In začenjalo se je naše novo skupno potovanje.
DrSi predstavlja
KLUB ZADOVOLJNIH ŽENSK NASLEDNJE POGLAVJE
Tok, tok.
Mojbog.
Še vedno se zdi nezakonito. –Ne. Objemov nočem prepovedati. –Ja.
Kaj se pa dogaja? Smo uradno v fazi, ko zavijamo pohištvo v plastiko?
Ne, to se zgodi, ko imaš preveč časa.
Skušala sem zamenjati ploščice v kopalnici. Ni šlo dobro. –Ne?
Grozna je.
Sodnica. –Prosim, upokojena sem. Ne bodimo formalne.
Vaša milost bo v redu. –Nisem mislila, da bom tako srečna, da te objemam.
Ja, to pogosto slišim. –Živjo.
O, ne. –Mojbog. –Tako vesela sem te.
Mojbog. Živjo. –Živjo. –Živjo, ljubica. –Živjo.
In moja pajdašinja. –Tole je super.
Kako si, Slim? –Navdušena sem.
Viv, eno vprašanje. Zakaj rokavice? Načrtuješ krajo nakita?
Boš amaterska pantomimičarka? –Ali poklicna, če se resno lotiš.
To bi bila razburljiva sprememba. –Res je prišlo do hude spremembe.
Kaj? –Mojbog.
Si zaročena? –Krasen je. –Lahko verjameš? –Ne.
Toliko vprašanj imam. –Kdaj se je zgodilo?
Čakaj. Pridi, sedi in nam vse povej. –Podrobnosti hočemo. –Prav.
Mojbog. Dejansko je bilo sinoči. Ne morem verjeti, da je bilo sinoči.
Vračala sva se v stanovanje, pa je nekaj pripomnil o snubitvi,
jaz pa sem rekla: "Kdaj pa, če ne zdaj?" Ker se mi čez 50 let
morda ne bo zdel tako privlačen kot zdaj.
In ravno takrat sva bila pred zlatarno.
In nenadoma sva se v trgovini spraševala: "Narediva to?
Bi se morala poročiti?" In se bova.
Bova se. –Mojbog.
Prosim.
Na Viv in Arthurja. –Hvala.
Živeli. –Čudovito. –Hvala, pajdašinje moje.
Sta že zmenjena za datum? –Kar z Arthurjem bom šla.
Kaj? –Na zmenek.
Se moramo smejati njenim slabim šalam, ker je nevesta? –Ne. Po pravilu pa ja.
Ja. –Sharon ima prav.
Poglej jo. Je nova? –Zame je. Lastnik jo je najbrž kupil že davno.
Veseli me, da se tvoja vagina ni postarala.
Kdo je srečni mornar? –Nimam pojma. Na zadnjem sedežu mojega avta je bila.
In kdor najde, obdrži.
Ne razumem, kako ti to uspeva.
Zdaj veš, zakaj mora kar naprej menjati kolk.
Ljudje z mehanskimi koleni bi morali biti kar tiho.
Mojbog, punce. –Kaj je?
Moram vam pokazati, kaj sem našla med pospravljanjem. –Pospravljanjem?
Kakšno je bilo pa prej? –Poglejte. Mislim, da je to znamenje.
Znamenje? Dobro, kaj … –To je s potovanja, ki ga ni bilo.
Se spomnite? V Italijo smo hotele. –Italija. Mojbog.
Naš sanjski dopust, preden sem zanosila in vse pokvarila.
Pan Am?
Neverjetno, da si s tem prišel na letalo. –Niti gledati jih ne morem.
Preseneti Giannija. Okusi spet njegove čarobne mesne kroglice.
Ne živi v strahu. –O, bog. Dobro. To ni …
Okusi njegove čarobne mesne kroglice? –Ne živi v strahu? Kako velike pa so?
Gianni. Kdo je Gianni? –Italijanski tip iz moje kuharske šole
pred milijardo let. –Zdaj je najbrž debel in plešast.
Oprosti. –Ne kvari mi spominov.
Sploh pa ne gre za to, ampak da sem našla tole.
Potovanja so spet dovoljena. Mislim, da bi morale v Italijo.
V Italijo?
Komaj sem prišla sem. –Nikamor ne morem. Sveže zaročena sem.
To je to. To bo Vivina dekliščina.
Kar zmrazilo me je. Popolno je.
Hočeš, da tekamo po Italiji kot najstnice?
Knjiga pravi, da življenje kvari ignoriranje znamenj.
Ne smemo zavrniti usode. –Ne.
Misel, da v Vivino čast pijemo italijansko vino, mi je všeč.
Ampak to lahko tudi tukaj. –Strinjam se s Shar.
Ne zdi se mi prav, da bi Arthurja pustila samega.
In mala Ginsburger se ne počuti dobro. Ni prav, da bi jo pustila samo.
Veste, da morda ne bo nikoli več priložnosti za kaj takega.
Taka je usoda.
Dekliščina? Pa si rekla, da nočeš iti zaradi mene?
Ne. No, ja, to sem rekla. Ampak ne zaradi tebe, zaradi naju.
Najinega razmerja. –To ni prav.
Ne zaradi najinega razmerja. Zaradi zaroke.
Bistvo je, da sva zaročena. Če bom že šla v Italijo, bi morala s tabo.
To bi mi bilo všeč, a če sva zaročena,
še ne pomeni, da ne moreš na pot s prijateljicami. –Res?
Kristus, Viv. –To je sv. Krištof. –O, bog. –Zavetnik potovanja je.
Če načrtujete potovanje, je to pravi kraj za začetek.
Če to ni znamenje?
O, fant.
Halo, dobili ste dom upokojene in nadarjene.
Torej, v Italijo moramo.
Zakaj to praviš? Sem že rekla, da ne morem.
Za dodatne točke sem Arthurju povedala, da ne bom šla,
ker upoštevam njegova čustva zdaj, ko sva pozaročena.
To ni beseda. –Ne vem, kako se reče.
Kje si? –V cerkvi.
V cerkvi? –Iščeva prostor za poroko.
V cerkvi se boš poročila? –Upam, da me ne bodo preverjali.
Šokirana sem, da se nisi vžgala, ko si stopila čez prag.
Če zdaj ne bomo šle, bo mislil, da mislim, da me preizkuša,
in da mislim, da noče, da grem. –Preveč razmišljaš o tem.
Mislim, da ne. Mislim, da moramo iti. Srček, Sharon je. Pozdravi jo.
Živjo, Sharon. Veselim se vašega potovanja v Italijo. –Mojbog. Sranje.
Sharon, na zvočniku si. V cerkvi. –Ginsey.
Jebemtiboga. –Poklicala te bom.
Še eno znamenje. –Ne razumem. Misliš čisto mrtva?
Ja. Kako drugače si pa še lahko mrtev? –Nimajo mačke devet življenj?
Čakaj, Sharon gre.
Menijo, da je bila le starost.
Ni naravno, da gre tvoj otrok prej, kot ti.
Ljubica. Žal mi je.
Z Diane govorim. Na zvočnik jo bom dala. –O, ne, ne … Čakaj, ne.
Kaj napačnega bi rekla. –Živjo, Di.
V takem trenutku še moje ime zveni napačno.
Mislim, da je morda znamenje. –Ja. Vesolje kuje zaroto.
Mislim, je … O, bog. Je res?
Tudi če ni, o tem razpravljajmo v Italiji.
Ti to resno? –Upokojena sem, moja mačka je mrtva.
Govorimo o potovanju v proizvajalko najboljšega vina na svetu.
Ja, resno mislim. –Naredimo to. Vključila bom Viv.
Moramo v Italijo. –Si tudi ti za?
Ti Sharon ni povedala? –O svoji mački? –Ne. O Arthurju.
O, bog, je tudi on umrl? –Diane. –Skrbelo me je, da je tema.
Meni, da ne bi bilo prav, če ne bi šle. Ni to prisrčno?
Poročiti bi se morala z njim. –Saj se bom. Ampak najprej Italija.
Lahko verjameš? Na poti v Toskano si.
Bog. Vem.
Prvi človek na svetu si, ki se zmrduje nad Toskano. –Nisem se zmrdovala.
Dober poskus. –Vse skupaj je absurdno.
Dekliščina? Kaj počnemo? –No, Vivian se bo poročila.
Kar je malo ubrisano. –Meni se zdi zelo romantično.
Pa tudi ubrisano. To moraš priznati.
Ti si bila že poročena, ti mi povej. –Ne, noseča sem bila. To je drugače.
To je tako romantično. –Ne tako, kot če se sploh ne poročiš.
Halo? Mogoče en poljubček v slovo? –Mogoče enega.
Pojdi. –Prav. Ljubim te.
Pridite, naredimo selfi. Ja.
Poglejte to. Ne morem verjeti, da smo res tukaj.
Obožujem to mesto. Rim.
Roma. In ne samo zato, ker sem pri kosilu spila dva kozarca prosecca.
Jaz tudi. Obožujem vse, kar razpada bolj kot jaz.
Je pa osupljivo, kajne? Koliko turistov je na svetu.
Čakaj. Me smo turistke. –Že, a smo drugačne. Nismo tako očitne.
Ne, ne, sodničina podvampnica kar vpije "domačinka".
Pasna denarnica se ji reče. –No, to pa vse spremeni.
Ja. In ni samo modna. Tudi uporabna je.
Je čas? –Kaj? –Aja. Ne, čas je.
Prav. –Kaj?
Pa dajmo. –O, ja.
Mojbog. Neverjetne ste. –Ja, ja.
Kar verjemi. Tvoja dekliščina je.
Ja. Ne bomo ti dovolile pozabiti. –Pa še tančica.
Ljubi bog. –Čestitke nevesti. –Hvala, hvala.
O, bog, čudovita si. –Popolna.
Videti sem kot prometni varuh. –Ne, zdaj nosijo brezrokavnike.
Kaj je rekel? –S tem skušam prevesti.
Vecchi pomeni star. –Kaj? –Ja.
Je rekel, da smo stare? –Ja. –Rekel je, da smo staro sadje.
Ojej. –Povzročila bom mednarodni incident.
Čakajte. Dolce pomeni sladko. –Kaj?
Dobro. Starejša je trta, slajši je sadež.
Ja, še znamo. –Poglej nas. –Ja, znamo. –Ja.
Vprašanje je, kaj bomo s tem? –Saj veš, kaj pomeni dekliščina.
Da gremo gledat gole moške.
Kakšen je protokol? Kam naj zataknem bankovce?
Mislim, da so med temi plesalci z moje dekliščine.
Poglejte te nohtne posteljice. Res potrebujem pedikuro.
Izgubil sem roko. Nic Cage v filmu Mesečnica.
Skoraj 2000 let je stara. –Vsekakor so delali na njej.
L. 1982 sem imela enako trajno.
V njegovo obrambo, tule je res hladno.
Vsaj to mu priznaj, da je star 1000 let, pa še vedno trd kot skala.
Mojbog. Kaj počne Bruce?
Čakaj, no. Vohuniš za njim? –Ne.
Dobila sem obvestilo o gibanju v kuhinji.
Slanina? O, bog. Ne sme …
Je zmešan? Bruce!
Na smrt si me prestrašila. –Veš, da ne smeš jesti slanine.
Ne, ni to, kar se zdi. –Zdi se, da skrivaš slanino za hrbtom.
Narobe. Ni slanine.
Vidim te, Bruce.
Česa takega še nisem videla. –Tako vesela sem, da smo šle.
Jaz tudi. –Jaz tudi.
Poglejte, tu smo. Via dei Coronari. –Kaj je Via dei Coronari?
Ta cesta. –In? –Lepa je in po njej gremo.
V tem mestu ni grde ulice, kajne? –Ne. –Ne.
Mislim, da ne. Poglejte.
KROJAŠKI ATELJE POROČNO
Je to znak? –Mislim, da je. –Vsekakor je znak.
Dobesedno je znak. Zaprto. –Presneto.
Vi ste pa nevesta. –Kako pa veste?
Kaj sta naredili?
Dobrodošle v moji skromni tovarnici.
Marička. –Opišite mi obleko.
Povejte, kar vam pade na misel. –Seksi, ampak tradicionalna.
Seksi. Seveda. –In brezčasna.
Pametno. Ko boš čez 50 let gledala fotografije, res nočeš,
da bi se spraševala, kaj si mislila.
Ciao. Bi katero zanimal prosecco? –Pa še kako. Mene.
Tudi tebe bi moral zanimati. –O, ja.
No, dekleta, zabavajmo se, ja? –Ja. –Na zabavo.
Čudovita.
Je ta tista?
Čakaj, ne izbereš prve. –Ne boš se tako zlahka izmazala.
Preveč poročna je. Naslednja.
Videti si kot Hugh Hefner. –Ni dovolj poročna.
Preobleči bi se morala. –Naslednja.
Najlepša hvala.
Bog, postregla bi te za božično večerjo. –Mojbog.
Dobro, manj perja. Naslednja. –Katera druga naslednja.
Prav. Ko si v Rimu …
Ničesar drugega ne bom oblekla, dokler ne boste vse v visoki modi.
Ne boš se izvlekla iz tega. –Popravek, ne grem v to.
Grace.
Veš … –Si. Vem, katero.
Počutim se, kot bi pravkar ušla iz prtljažnika cadillaca.
Sodnica, čedno. –Ja, mogoče na srednjeveškem sejmu.
Diane, poglej.
Res sem mislila, da si ti. –Krasna je. –Tako …
No, kaj menite? –Da vas ne maram.
Marička. –Čudovito.
Diane, bolj si podobna sebi, kot si kdaj bila.
Sliko bomo poslale Mitchllu. –Ne, čakaj. Si zmešana?
Prepozno. –Prosim, ne. Sharon, prekliči pošiljanje.
Ker vem, kako naj se ne kažem kot krompir, še nisem Steve Jobs.
Še ena za bodočo nevesto. –Več pijače potrebujem.
Nemogoče. –Slim.
Mojbog, poročila bi se s tabo. –Marička, Viv. Sijajna je.
Ste se vedno tako videli kot nevesta? –Nikoli se nisem videla kot nevesta.
Kar je hecno. V Quinn–Henryju smo gostili svatbe,
svoje si pa nisem predstavljala.
Kakšen je občutek?
Blago mi je zelo všeč. –Vem. Ja.
Najboljše je, ampak … Kako se počutite?
Je ta prava?
Kaj menite? –Popolna je. –Resnično sijajna. –Ja?
Vzele jo bomo.
Ja.
Tukaj sta. –Kaj sta kupili?
Veste, da je Mitchllu zares ime Michelangelo?
In … Arturo. Veliko bolj seksi kot Arthur, kajne?
V Italiji je vse bolj seksi. –No, vem, da jaz sem.
Kajne, Giuseppe? –Seveda.
O, bog. Mitchell.
Ker si mu poslala tisto sliko. –Kaj?
Prava umetnina. Tudi obleka ni slaba.
Dobra fora. –Ta tip. O, bog.
Ej, živeli. –Živeli. –Tako.
Rim je krasen za hojo, še boljši pa za posedanje in pitje vina.
Res je. –To rečeš o vsakem mestu.
Kaj? Ne, vsako mesto ni dobro za hojo. –Za hojo so najboljše Benetke.
Obožujem Benetke.
Bi šle? –V Benetke?
Seveda. Obisk Benetk ni nikoli napačna odločitev.
Moj prijatelj ima tam krasen hotel. –Kje pa nimaš prijatelja s hotelom?
Redko kje.
Mislim, da bi se morale držati načrta in iti v Toskano.
Benetke so najbolj posebno mesto na svetu. Zaklad Italije.
Zaklad Italije.
Ni tip v Alkimistu iskal zaklada?
Vesolje nam pravi, da bi morale tja. –Ali nam to pravi ulični slikar?
Seveda brez zamere. –Po mojem je znamenje.
In to je moja dekliščina, ne?
Sodnica, bi morda to zavrnila? –Neumnost.
Jaz imam pasico, zato velja, kar rečem jaz.
Nov načrt. V Benetke gremo.
Je v tem novem načrtu kaj prostora za spanje?
Je 18.00 primerna ura za spanje na dekliščini?
Vsekakor. –Resno? –Zelo standardno.
Prav. Jutri navsezgodaj zjutraj odrinemo.
Za lepotico.
Res si v Italiji bolj seksi. –Kot bi gledala v ogledalo.
Hvala.
Poglejmo. Kje so Benetke?
Gremo … –Živjo, punce. –Živjo.
Prvi razred? –Ja. –Ja, seveda, prvi razred.
Kam greste? –V Benetke. –V Benetke. –Zelo dobro. –Čudovito.
Pomagala bova s prtljago. Dovolite, prosim. Pomagala vam bova. –Hvala.
Benetke. Veliko časa.
Zelo ste prijazni. Hvala. Za oba. –Najlepša hvala.
Kje so Benetke. –Vidiš Benetke? –Tega ne razumem. –Tam so Benetke.
Hvala. –Hvala.
Fant. –No, dajmo. –Prav.
V redu. –Dobro. –Diane, mi daš mojo torbico?
Čakaj. Ne. Mojbog. Ne vidim … Tukaj je ni.
Kje pa je?
Je vse v redu? –Ne najdem svoje torbice.
Jaz svojo imamo, ampak zdaj ni čas za škodoželjnost.
Mislite, da so jo ukradli? –Nikogar nisem videl tu.
Carol, si jo res dala sem gor? –Mislila sem, da sem jo. O, bog.
Čakajte.
Hvala, hvala. Bala sem se, da so nas oropali.
Kje najdemo oddano prtljago? –Katero oddano prtljago?
Tisto, ki smo jo dale nosačema v Rimu. –Žal mi je, nimamo nosačev.
Kdaj ste ukinili nosače?
Leta 1976.
Nič čudnega, da ju je napitnina presenetila.
Verjetno ne dobita vsak dan denarja za krajo prtljage.
Ja, kar verjeti ne morem. Ne smem izgubiti tistega kovčka.
Vem, da je nadležno, vendar ni konec sveta. –Ne razumeš.
Morda bo dobro, da kupiš nova oblačila. –Vse je nadomestljivo.
Ne, vse ni. Ne. –Diane, mislim, da pretiravaš.
V kovčku je Harryjev pepel.
Kaj? –Ja. –O, bog.
Harryjev pepel si prinesla na dekliščino? –Si zmešana?
Ti si rekla, da ne sodi v omaro. –Pa si ga prinesla v Italijo?
V oddani prtljagi? –Kot serijska morilka. –Je to sploh zakonito?
Mene sprašuješ? –O, ja.
Ja. Živjo.
Prijavo smo zabeležili. –Dobro. In …
Če se kaj pojavi, vas bomo obvestili. –Je to vse?
Dve uri smo sedele tukaj, pa je to vse, kar bomo dobile?
Ne, ni vse.
Zelo hudo mi je za vas. Prosim. –Hudo vam je za nas.
Ne potrebujemo moškega usmiljenja. –Vaša lenoba več kot zadošča.
Samo radovedna sem. Teoretično, če prtljago najdete, jo boste pregledali?
Nimam navade brskati po damski lastnini.
Krasno. Dobro. V redu. In še enkrat hvala. Hvala.
Čakajte, gospa.
Vaša obleka. –O, bog.
Presneto, ja. Moja obleka. Hvala. –Ste prišli sem na poroko?
Ne, dekliščina je, a prijateljice so me peljale kupit obleko v Rimu.
Tako prijazne prijateljice imate. –Ja. –Celo tista kritično. –No, ja.
Gospa, prosim. Preden greste, vzemite to.
Da se nama ne bo treba spet srečati. –No, hvala.
To zdajle zelo pomaga.
Vsekakor ni zakonito. Nikakor ne.
Le kaj si mislila?
Samo nekaj lepega sem hotela narediti. Od nekdaj si je želel v Italijo.
Misel je prisrčna. In nora.
Ja, zdaj to vidim.
Svetla plat pa je, da je lažje hoditi, če ne vlačiš prtljage s seboj.
Ja. –Zase govori.
Nošenje obleke je kompletno razgibavanje trupa.
Se spomnite, ko tipa v Alkimistu oropajo in izgubi vse?
Ta hip ne čutim empatije do njega. –Jaz tudi ne.
Rekel je, da je imel izbiro. Lahko bi se imel za žrtev tatu …
Ali za pustolovca, ki išče zaklad.
Že, ampak me smo žrtve tatu. –Smo pa tudi pustolovke.
Mojbog. –Poglejte to.
Dobrodošle. Dame, zagotavljam vam, da ste zdaj v dobrih rokah.
Moj stric bi za to žensko naredil vse. –Zelo prijazno. –Če je pa res.
Srečo imate. Poroko, ki naj bi jo pripravili ta vikend,
so odpovedali, zato so najboljše sobe proste. –Poroko so odpovedali?
Ja. Zelo dramatično je bilo. Kričanje in jok in goreča obleka.
Ja? –To je naš butik. Sporočila sem jim, da pridete.
Enako imam v modri.
Izvolite ključe. Gotovo ste izčrpane. –Hvala.
Ko boste videli strica, ga pozdravite. –Seveda.
Če potrebujete še kaj, brez oklevanja vprašajte, prosim.
Hvala. –Najlepša hvala.
Njen stric bi zate naredil vse, kaj?
Pred 15 leti bi jaz naredila vse zanj.
Spolno. –Hvala za pojasnilo.
Če že morate vedeti, zaradi njega so mi menjali koleno. –Kakšna predanost.
Kakšna žrtev. –Sodobna mati Tereza je.
Tega dela zgodbe o materi Terezi ti ne povedo.
Ni samo klečala in molila.
Da boste pozabili na težave.
Ne bo škodilo.
Oprostite, nisem mogel, da ne bi slišal.
V kakšne težave ste se pa spravili?
Neprijetnost na železniški postaji.
Meni in prijateljicam so ukradli prtljago.
To pa ni samo neprijetnost. Vso prtljago? Denarnice? Potne liste?
Prosim vas. Za kakšno trapo me pa imate?
Fantastično. –Tega mi ne bi mogel vzeti nihče.
Najbrž bi moral imeti zelo spretne prste.
Ko se že igrava ti pokaži svoje, pa ti bom jaz svoje …
Miruj, srce moje.
Ne, samo pravim, da se ne smeš razburjati.
Na golf poligonu sem. Le malce bolj se napenjam kot pri dremežu.
Srček, poslušaj. Res ni treba, da pridem k tebi?
Govorila sva o tem. Ni varno.
Ja, vem. Samo mislil sem, da … Saj veš …
Jutri gremo v La Toscana. –La Toscana?
Tako rečeš Toskana.
Mislil sem, da govoriš o restavraciji na San Vincentu.
Zakaj bi govorila o restavraciji na San Vincentu, ko sem v Italiji.
V Eatalyji? –Kaj?
Eataly. Restavracija v Century Cityju.
Stresam šale o restavracijah, ker imam tako strogo dieto.
Prav, zdaj razumem.
Če moram pojasnjevati šale, ni tako smešno.
Kaj, ko bi nehala s šalami o restavracijah?
Jaz ne stresam šal o širitvi žil. –Ko bi jih vsaj.
Izlet za dekliščino? –Ja.
Vsaj 20 let ne poznam nikogar, ki je naredil kaj takega.
In zakaj ne? –Iskreno?
Tako bi rad živel. –Na izletu za dekliščino? –Seveda.
V skladu z navodili zakaj pa ne?
Za hip sem mislila, da ste rekli: "V skladu z navodili vina,"
in pomislila, tudi prav. –No, saj kombinacija ni slaba.
Vino in zakaj ne? To bo naslov moje avtobiografije.
Obljubim, da bom kupil prvo izdajo. –Velja.
Mojbog. Poglej jo. Za sekundo je ne moremo pustiti same.
Ja, kot vešče na luč so. –Živjo. –Živjo.
Dober večer. –Živjo.
To je Ousmane. –Živjo. Res me zelo veseli.
Katera je bodoča nevesta? –Jaz že ne.
O, ne. Vsak hip bo prišla. –Gotovo ste vse navdušene.
In vesel sem, da se nam boste nocoj pridružile. –Nocoj? –Ja, za večerjo.
Krasno. –Ja. –To bo … Kako ste že rekli?
Pristno italijansko doživetje? –Čakajte. Gremo v Olive Garden?
Oprostite. –Obljubim, da bo vredno. Dobra hrana, dobri ljudje.
Ni narobe, če se pojavijo neznanke? –V Italiji smo.
Vedno se najde prostor za neznane lepotice.
Dober je.
Žal sem zdaj prisiljena kupiti novo spodnje perilo.
Ubožica. Zdaj, ko se bova poročila, poskusi najti kaj flanelastega
ali morda vzdržljiv poliester.
Lol. Kako je v New Yorku?
Mesto te pogreša.
Me kdo v mestu?
Izpeljal bom kratko anketo in ti sporočil.
Poglejte to. –Mojbog.
Večerjo za dekliščino si organizirala v rekordnem času.
Lažje je bilo, kot misliš. –Celo bend imamo zate.
Poglej.
Upam, da ti je všeč italijanska glasba.
Šla sva v zlatarno in naslednji hip sva bila zaročena.
Kako strašno romantično. –Hvala. Ste vi poročeni?
Ne. Na tej poti sem že bil. –Potovanje ni bilo prijetno?
No, kot kraja avta iz zasede. Saj ni bilo vse slabo.
Ste ve vse poročene? –Poročena.
Ne poročena, pa tudi samska ne. –Ja. –Zmenki. –Resen fant.
Mislim, kaj pa vem. Fant in punca zveni tako trapasto.
Kot bi bili v gimnaziji. Prestara sem, da bi bila komu punca. –Ti to resno?
Biti punca je najboljša stvar na svetu.
Ni res. –Je.
Biti punca je seksi, razburljivo.
Nekoga ljubiš in si mu predan, še vedno pa živiš svoje življenje.
Nisi popustil družbenim normam.
Za izbiro gre. Odločila si se biti tam,
vendar lahko odideš, kadar hočeš. –In vi ste bodoča nevesta?
Pa vi? –Ona je tista samska.
V vsaki skupini mora biti nekdo.
Jaz pa sem tista, ki mora na stranišče. Dovolite.
Ousmane, kaj počnete v Italiji? –Filozofiram.
Ne, bil sem profesor filozofije. Zdaj srečno upokojen.
Zato imam toliko časa, da sem lahko tukaj.
Živjo. –Živjo, mojster.
Zelo prijazno, da ste nas vključili. –Iskreno me veseli.
Nadaljujmo s proseccom.
Pripravi brbončice. –Hvala. Ja. –Prosim.
Kaj vas je pripeljalo v Benetke? –Vrsta nepričakovanih dogodkov.
Začimba življenje.
Malo sem se izgubila.
Hudo. Na območju prsi se pa res dogaja.
Pretirano je, kajne? –Ne, v redu je. –Ne, nikakor.
Čakaj.
Caroleena? –Gianni?
Gianni, si to ti? –Ja. Ja, ja.
Noro. Kaj pa počneš tukaj?
Jaz? Tukaj živim. To je moja kuharska šola.
Čakaj, misliš Gianni?
Gianni Gianni? –Tisti Gianni je. –In ni ne debel ne plešast.
Noro. –Slišala sem za vaše mesne kroglice.
Neverjetno. Poglej se.
Ja, nova obleka. Malce je … Najbrž malce pretirana za nocoj,
a sem se hotela le zabavati. –Čudovita si. –Hvala. –Marička.
Hvala. Neverjetno je.
Ja. In za začetek amuse-bouche.
Mislim, da se ene bouche že precej zabavajo.
Dober tek. Jaz moram …
Kar vrti se mi. Toliko stvari bi ti rad dal v usta. –Komaj čakam.
Ne smem pregreti vašega cacciucca. Dovolite. –Za to je že prepozno.
Celo moj cacciucco je pregret. –Moj tudi.
Najboljša večerja.
Kar verjeti ne morem. Kolikšna je verjetnost?
Če bi jaz pisala knjigo, bi ti spala z njim, samo da dobiš recept.
Pitna daritev. –Mojbog. Mislim, da imam dovolj.
Daj, no, tvoja dekliščina je.
In še veliko bolj zabavno bo. –Hvala.
Zabavno. Ne?
Zelo v slogu Christiana Greya.
Lahko verjameš?
Sem rekla, da moramo v Italijo.
Mojbog.
Poglej jo.
Dajmo!
To je bilo pa prvič.
Razmišljal sem o sprehodu po pomolu.
Če te zanima. –Moja ura za spanje je že zelo blizu.
Zdiš se malo prestara za določeno uro za spanje.
Strinjajva se, da je to kompliment. –To bi pomagalo. Hvala.
Greva?
In tam gre Sharon.
Mojster Gianni vas vabi na ogled svoje cucine, če želite.
Oprostite. Na ogled njegove cucine? –Ja. Pomeni kuhinja.
Stavim, da je velika, kajne? Saj je kuharska šola.
Dobro. Prosim, pravi, da pridite, kadar hočete.
Kako prisrčno. Mojstru Gianniju recite, da bo z navdušenjem prišla.
Upajmo, da več kot enkrat. –Ljubi bog. –Veš, kaj, si …
Res bi rada videla njegovo cucino.
Pa pojdi. A ne delaj ničesar, kar bi jaz. –Ja.
To je zelo dober nasvet. –Samo kuhinja je.
Ja, seveda.
In potem sta bili dve. –Ja.
Agatha Christie. –Res je.
O, fant.
Kakšen dan, kaj? Tole je … –Vem.
Izgubljena prtljaga. –Kdo izgubi pepel nekoga?
Ne vem. Nekatere okostnjake je najbolje pustiti v omari, kajne?
Mojbog. –Ja. –Pa ti?
Poročena. V jarmu. –Ja.
Moja solo točka se končno izteka.
Noro je. Zlasti zame. –Ja.
Vem, da je. –Daj, no, kdo sem jaz, da bi sodila?
Ampak ja, sprva se mi je zdelo tako.
Ampak to, kar delaš, je preklemano neverjetno.
Iskreno sem vesela zate.
Pijana si. –Ne. Ne, resno mislim.
No, prav, mogoče malo, ampak vseeno mislim resno.
Ne vem, kako ti uspeva.
Raztrgala si navodila in se nisi niti ozrla.
Najpogumnejši človek si, kar jih poznam.
In tako vesela sem, da sem tvoja prijateljica.
O, bog, vsekakor si pijana. –Niti komplimenta ne znaš sprejeti, ne? –Ne.
Vendar je res. Jaz si ne bi nikoli upala narediti, kar delaš ti.
No, hvala.
Res cenim. –Res je. Hvala.
Potovanje je zabavno, kajne?
Če se ti ne bi zaročila, ne vem, ali bi kdaj doživela Italijo.
Kako se ti zdi? –Ne morem verjeti, da sem jo skoraj zgrešila.
Edino vprašanje je,
kako bomo to pokvarile.
Ne vem.
Če bomo pokvarile tako, kot doslej, komaj čakam, da ugotovim. –Ja.
Najprej pa spanje.
Ja. Potrebujem svoj lepotni spanec. –Ja.
Veš, tole se ne zgodi kar samo od sebe.
Najbrž je delo številnih veščih rokodelcev.
Ja, praktično so v sindikatu. –Dobro.
Od vseh špelunk v vseh mestih na vsem svetu pride v mojo.
Casablanca. Se spomniš? –Spomnim se.
Veš, prvič sem s tabo.
Kaj? Res?
Ne, mislim film. Da sem gledal film.
Ne vem, ali sva sploh prišla do konca. –Moj najljubši del.
Ne konec. Da nisva prišla do … –Vem, kaj si mislil.
Nekaj mi boš moral pojasniti.
Živiš v mestu brez cest,
pa imaš v kuhinji kombi.
Ja. Nesmiselno.
Ampak zato je tako posebno.
Mislil sem, da me bo vabil na pot, ampak ne. Le z veseljem sem ostal.
Razumem.
Resnično lepo je. –Hvala.
Ti si gotovo tudi še mojstrica. Ja?
Ja. –To opazim.
Ja? Res? –Ja, absolutno.
Tvoja avra.
V kuhinji je vse zdaj, sedanjost.
Vidim, da to razumeš. Ne obremenjuješ se z včeraj,
z jutri. Tropinovec.
Živeti moraš dobro za danes.
Na zdravje. –Na zdravje.
Pomeni: Za mizo … –Se ne postaraš.
Poznaš to reklo? –Imela sem ga na steni svoje restavracije.
Res?
Znamenje je.
Nihče se ne smehlja kot ti.
Nikoli nisem pozabil.
Se slikava? –Ja.
Kako si lepa.
Tudi ti nisi slab, Gianni.
Kako dolgo boš v Benetkah?
Žal jutri odhajamo.
Potem pa raje izkoristiva nocojšnjo noč. Zares.
Povej, ko boš utrujena. –To lahko počnem vso noč.
Ne gani se.
Kaj počneš?
Z mano. –Gospa družica. –Sranje.
Sredi kanala ste. –Hudo. Poglej, no.
Uradno, tisto, kar sem rekla prej, da ste lani,
bi rada vzela nazaj.
Rekla si mu, da je len? Zakaj?
Če verjameš ali ne, nisem pričakovala, da ga bom še kdaj srečala.
Morda bi naju lahko odvlekli?
Morda vas lahko gospa s plavanjem odpelje na suho.
Vidiš, kako len je? –Slišal sem vas.
Dobra noč?
Ne sprašuj.
Ti? –Enako.
Testenine sva delala.
V kombiju.
Jaz sem delala testenine. Na barki.
Sinoči je bilo res zabavno, kajne? –Minutko potrebujem.
No, tako. Poglej, kdo je buden. Dobro jutro.
Kaj se je zgodilo? –Sharon se najbrž počuti še slabše.
Dobro jutro.
Piškoti. –Poglej, kdo je danes zelo živahen. –Ja.
Moj halo pravi, da je bil moj spanec 96.
Nehajte vpiti.
Kaj, če bi spremenile načrt in ostale še eno noč tukaj?
Ne. –Prav, no.
Čas, da se odpravimo v Toskano?
Gremo kar nazaj na vlak? –Pozabi vlak. Na vlaku so nas oropali.
Pravzaprav na železniški postaji.
Pravzaprav smo same poklonile svoje stvari na železniški postaji.
Kavo, gospe? –Ja. –Meni. –Hvala.
Gianni mi je poslal sms. –O, bog. –Baraba. –Mislim, da smo nekaj zadele.
Ne, ne razumete. Poslal je kup najinih slik od sinoči.
In? –Govorimo o golih slikah ali …
Si zmešana? Ne. Ampak Bruce jih bo videl. Na moj iPad gredo.
O, bog. Ne. –Kaj je? –Njegova zblojena slaba angleščina.
Gianni je napisal, kako lepo je bilo, da sem gnetla njegovo testo. –Mojbog.
In da se je njegov večer končal zelo prijetno. O, bog.
Grozno. –O, fant. –Mojbog, krasno.
Sranje. Poklicati moram Brucea. –Še tega.
Zakaj ne zvoni?
Še vedno ni zveze.
Saj je bilo nedolžno, ne? –Ja, seveda.
Saj sva flirtala, nisem pa … –Gnetla njegovega testa.
Ne. –Kaj pa njegove mesne kroglice? –Ne, ne. Resno.
Pa si si želela? –Ne. Samo malo sem se hotela zabavati.
Tako se ne morem zabavati, če je Bruce zraven. –Seveda ne.
Ne. Ne tako. –Prav. Oprosti. –Kako pa potem?
Ko se mi ni treba bati, da bo moj mož vsak hip umrl.
Kar … Kako bi bilo? Kakšno bi bilo moje življenje potem?
Eno je izgubiti restavracijo, Brucea pa ne smem izgubiti.
Dobro. Najboljše prijateljice, stroga ljubezen. Saj veš, da si težava ti?
Kaj pa govoriš? –Tako se bojiš, da bi Bruce umrl,
da obema preprečuješ živeti.
Verjetno je navdušen, da si šla na ta izlet.
Paznica je končno odšla.
Najbrž ravno okuša svobodo, ne? –Ja. –Naj okusi slanino.
Ni to. –Res ne?
Točno to je, ti pa ne vidiš.
Hočeš resnico? –Ne bi prenesla resnice.
Oprosti, izzvala si me. –Resnica je,
da Brucea enkrat res ne bo več.
Nobena v tem avtu ne želi, da bi se ozirala nazaj
in spoznala, koliko časa si zapravila zaradi strahu.
Zato nehaj. –Viv. –Bomba.
Za tvoje dobro je. Imaš čudovitega moža, ki te ljubi.
Oba sta … Živa sta in srečna. Ne trudi se nadzorovati neobvladljivo.
Življenje je nepredvidljivo in zaradi presenečenj je vredno živeti.
V redu je. Nič ni narobe.
Saj veš, da so presenečenja, ne? –O, bog.
Kakšen avto nima rezervne gume? –Ta.
Še nikoli nisem štopala.
Po mojih omejenih izkušnjah pomaga, če kdo res pelje mimo.
Dobro pa je, da vsaj ne dežuje.
Zakaj izzivaš usodo? –Usoda ne obstaja, še veš?
Je prezgodaj govoriti o tem, katero bomo prvo pojedle?
Mislim, da vse vemo.
Ej. –Tole res ni dobro. –Ja, vemo.
Ne, res ni dobro. –Hvala za to čisto novo informacijo.
V Toskano moramo priti.
Že, a ni treba zganjati panike. Nimamo časovnega roka.
Lahko se sprostimo. –Sproščena sem, ampak začeti moramo hoditi.
Hoditi? –Ja. –V Toskano?
Če gremo zdaj, bomo zjutraj tam. Zato vstanimo in pojdimo.
Prav, ni dajmo … –Ne. Dajmo.
Ker imam dovolj odlašanja. To se je zgodilo, vendar imam še čas.
Pomiri se. –Ne. V Toskani moramo biti.
Ne bomo ne šle v Toskano, prav? –Diane, resno, pomiri se.
Saj sem mirna in v Toskani bom mirnejša.
Kaj? Čemu tak pogled?
Kaj, hudiča, se dogaja? –Mislim, da bi ji morale povedati.
Kaj? –Mislim, da ne bi smele. –Ja.
No, zdaj moramo. –Ja, morate. Kaj se dogaja?
Kaj? –Moramo priti v Toskano, ker je Arthur tam,
da se lahko jutri poročita. –Prosim?
Ni te hotel obremenjevati s tem. Ko je slišal za izlet, je skoval načrt.
Kar je bilo zelo pozorno in prisrčno. Me pa to kvarimo z umiranjem ob cesti.
Čakajte. Arthur je v Toskani?
V hotelu. In vsi so prileteli. In vse je pripravljeno.
Tebi ni treba narediti ničesar. –Samo pridi. To je bila naša naloga.
Vseeno nam bo uspelo, ker je poroka jutri zjutraj.
Torej presenečenje.
Kar tiho je.
Misliš, da je jezna? –Morda šokirana. Viv?
O čem razmišljaš, Slim?
Klinc. –Vsaj govori.
Klinc. Poroka presenečenja, pa se zgodi tole.
Ne vidite tega kot znamenje?
Veliko znamenje, da je tole vse skupaj obsojeno na propad? –Ne. Ne, ni.
Vseeno bomo prišle tja. –Res je. Ker bo vsak hip
po tej cesti pripeljal avto in bomo na poti.
In če ne bo? –Zdi se, da se je svet zarotil proti meni.
Mislim, mogoče mi to res ni namenjeno.
Jaz pa moram nehati ignorirati vsa opozorilna znamenja.
Čakaj, utihni. –Ne, saj ima prav. –Hvala.
Slišite to? –Kaj? –Ne.
Mojbog. Poglejte. –Poglejte.
Avto. –Mojbog.
Živahno, dame. –Na poroko moramo. Ne sme peljati mimo.
Kakšno znamenje, kaj? –Sreča nam je naklonjena.
Hvala bogu. –Policist?
Živjo. –Dober večer, gospe.
Kaj?
Čakaj malo.
Ne. –Neverjetne ste.
Slučajno mimo pelje nabildan policaj. No, pa dajmo. Sleci srajco.
Kaj? –Ne, Viv. –Kaj? Bi raje začel s hlačami?
O, ne, ne razumeš. –A tako. Hočeš, da ti pomagam?
Ne. Kaj delaš?
Ne, čakaj. –Pokaži nam svoje skrito orožje.
Ne, Viv. Nehaj. –Nehaj. Ne menite se zanjo.
To ni slačifant. –Aha. Dober poskus.
Oprostite. Tisto je naš avto, v njem ni rezervne gume,
in zato štopamo. –Štopate.
Prav. Razumem. –Ja.
Nedolžna pomota je bila.
Zadnje čase ste me samo presenečale.
In dajte, no. Saj ste ga videle.
Tega je že dolgo, a imel je nekaj lastnosti eksotičnega plesalca.
Res mislim, da je zgrešil poklic.
No, dobro nam je šlo, ne?
Ravno smo prestopile mejo zdravega razuma.
Kdo pa mislimo, da smo, Rolling Stones?
Smo mislile, da bomo večno v pogonu? –To se je moralo zgoditi.
Res je. Vesolje je pritisnilo gumb za izmet zame in za Arthurja.
Enkrat za vselej.
Najboljše prijateljice, stroga ljubezen.
Nehaj vesolju in usodi pripisovati zasluge za vse.
Ti izbiraš. –Kaj?
Na tem potovanju nismo zaradi usode,
ampak ker smo že 50 let najboljše prijateljice.
Pridemo druga za drugo.
Na to potovanje nas ni popeljala usoda, ampak naša ljubezen.
Ljubezen in krasni ljudje pri Lufthansi. –Lep polet je bil.
Z Arthurjem se ne boš poročila zaradi usode.
Z njim se boš poročila, ker si vložila veliko dela.
Ker si mu predana. Ker ga ljubiš.
To je velika reč in na to bi morala biti ponosna.
Zelo dober argument ima.
Morala bi jo poslušati. –Ti pa ne?
Mislim, da je zame malo drugače. –O, bog. –Kaj je?
Pa smo tam. –Naj vzamem svojo drobno violino. –Kaj?
Najboljše prijateljice, stroga ljubezen.
Vedno igraš žrtev. –Kaj govoriš?
Noseča sem, zato ne morem tega. Poročena sem, zato ne morem onega.
Tega ne morem niti poskusiti, ker mi ne bo uspelo.
Res si izmišljaš izgovore, da česa ne bi naredila.
Dovolj. –Prav. Ja, v redu.
Kaj? –Prav. Mislim, razumem. In prav imate.
V redu. –Dobro.
Še mene. Stroga ljubezen do mene. –Kaj?
Iskreno mislim, da ti gre čisto dobro. –Ja.
Ja. Ničesar nimam.
Ljubila si se v vodnem taksiju v Benetkah.
Krasno si živela.
Samo ne vzemi nove mačke.
Ne. –No, pa imate.
Vedno bova imela Benetke. Je stavek tak? –Pariz.
Vedno bova imela Pariz. Iz Casablance je.
Tudi Benetke sedejo.
Prav. –Mojbog.
Po dobrem spancu se bomo gotovo bolje počutile.
Na srečo to ne pride v poštev.
Glej, no, glej.
Poglej, kdo je. Gospa Zatežena. –Bog. Spet vi?
Jaz bi moral reči isto.
Slabo novico imam. –Sokovnik je pokvarjen
in ne bo svežega soka za zajtrk?
Komedija. Ne marate komedije? –Mislim, da mu postajaš všeč.
Rico.
Poglejte, kaj je dobil od Trenitalie.
Oddano je bilo z označbo vaše prtljage. –O, bog.
Saj to ni res. –Pepel?
Torej veste, da je prepovedano?
Zdelo se nam je. –O, bog. Ta poroka je pogubljena.
Poroka? To je izlet za dekliščino, ne?
Poroka presenečenja. –Njena prva.
Žal mi je. –Ni se vam treba rogati.
Saj se ne. Resno mislim.
Čeprav če zdaj pomislim, bi si želel, da bi zamudil svojo prvo poroko.
Mogoče je blagoslov. –Ne. Ta je bila namenjena.
No, očitno ne. Usojeno nama je, da spodleti.
Nisem narejena za zakon. Mislim, da se o tem strinjamo.
Šef, ste veseli, da sodelujete pri koncu te pravljice za to žensko?
Se ob tem dobro počutite? –Ne.
Ampak to je življenje. Ni pošteno. Občutek ni vedno dober.
Kaj pa lahko naredim? –Nihče nikoli ne misli, da lahko kaj naredi.
Tako sita sem tega.
Vsi vedno le dvignejo roke in rečejo: "No, ni bilo namenjeno."
Pomilovanja vredno je. Šef policije ste.
Ne recite, da ste šli v to službo brez želje, da bi kaj spremenili. Ste?
Niste mislili: "Dober človek sem. Junak sem." Niste mislili tako?
Zdaj pa nič? Zdaj je življenje pač tako?
Ne. Življenje je, kakršnega si narediš. Zato naredite kaj.
Naredite nekaj pogumnega. Nekaj nepričakovanega.
Samo naredite kaj, ker imate v zaporu štiri ženske,
ki upajo, da obstaja razlog verjeti, da še obstaja razlog verjeti.
Naredite kaj, presneto, ker to ni konec frdamane zgodbe.
Idejo ima.
Mojbog. –Izpustili nas boste?
Reci, da ta ura prehiteva. –Nič v tej državi ne prehiteva.
Šef?
Enega potnika imam, ki mora izstopiti malo prej.
Mislite, da bi to lahko omogočili? –Za to potrebujete dovoljenje.
Čakajte. Ali pa posebno policijsko dovoljenje.
Vem za kraj.
Dajte.
Daj. –Saj bo šlo, Diane.
Pazi. –Ne morem odpreti.
Pokrov je zataknjen. Kaj za … Ne morem odpreti.
Mojbog. Diane.
Uspelo mi je.
Res je bil zelo dober človek. –Res je bil. –Ja.
Ljubila sem ga. –In on je ljubil tebe.
To bi mu bilo všeč, kajne? –Ja. –No, brez skoka brez padala.
Hvala.
Ko sem vas prvič videla, sem vedela, da ste mi všeč.
Pri meni je trajalo malo dlje.
Kako vam lahko povrnem?
Prihranite mi ples, pa si bova bot. –Prinesite lisice, pa sva zmenjena.
Dober dan. Nevesta je prišla.
Hvala bogu. Pasquale sem in pripravljen sem vas poročiti.
V vrsto, Pasquale, zasedena je. –Spim, diham in sanjam vašo poroko.
Živim za to, da ta poroka bo. To je moj kisik.
Zelo lepo. Hvala. –Mislite, da bi se lahko odpravili?
Ja, ja, pojdimo. Glasba za moja ušesa.
Mojbog. –Samo malo zamujamo.
Brez skrbi. Pogledal bom k ženinu in se takoj vrnil k vam.
Hvala. –Armando.
Poklicala bom Brucea. Pridem za vami. –Prav. –Dobimo se v Vivini sobi.
Uspelo nam je. –Ja.
Le še malo. Prosim.
Ciao, Pasquale.
Gospod Arthur.
Kakšna je doba novica? –Z veseljem povem, da je vaša nevesta uradno tu.
Naj vas peljem k njej?
Mislim, da ženinu prinaša smolo, če vidi nevesto
pred obredom. Ni tako?
Ne verjamem v srečo, ampak v ljubezen.
Zato smo vsi tukaj. A ko čakaš tako dolgo kot jaz,
kaj je še nekaj minut? –Res je.
Mojbog. To je najlepši prizor, kar sem jih videla v vsej Italiji.
Pogrešal sem te.
Misliš, da se bo res zgodilo? –Ja. Res tako mislim.
Dobro. –Ja. –Obožujem poroke. –Tak romantik si.
Preobleči se moram. –Raje ne. Všeč si mi taka, kot si.
Daj, no, ne pokuri vse romantike. Pred nami je še dolg dan.
Veš …
Mojbog. O, Mitchell. Kaj si naredil?
Ko sem videl sliko, nisem imel izbire. Moral sem poklicati.
Tega ne morem obleči, ne?
Donato mi je zagotovil, da je ta obleka perfetto za danes.
Kdo sem jaz, da bi ugovarjal? –Veš, da kuhaš težave?
Zato sem tukaj.
Ja. Težave.
O, Viv.
Poglej jo.
Resnično si lepa. –Misliš? Hvala.
Sijajno. –Hvala. Ti tudi.
Smo pripravljene za to? –Marička.
Živjo. –To je tista obleka. –Kako si jo dobila?
Mitchell. –Mojbog. Možak vleče stvari iz rokava.
Vem. –Bruce še vedno ne odgovarja.
Žal nam je. –Mojbog.
Vse ste tako lepe. –Bog, zakaj sem tako živčna.
Samo črvičenje na poročni dan. Popolnoma normalno je.
To je to. –Ja.
To je to. –Krasno bo.
Lahko samo rečem, kako zelo vas imam rada
in da je bil to najboljši izlet za dekliščino vseh časov.
Še dobro, ker je najboljše, kar smo lahko pripravile. –Ja.
Zelo. Več kot preveč smo naredile. –In kaj je še novega? –Ja.
Objem potrebujem. –Dobro.
Ljubezni mojega življenja ste, veste? –Ne. Tudi me imamo rade tebe.
Vse vas imam rada, vendar je čas.
Spravimo te v obleko. –Prav.
Čakaj.
Ja. –Upam, da je bil moj.
Eden od teh zagotovo ni moj.
Predstava, ljudje.
Tokrat pa zares.
No, tu smo.
O, bog. –Kaj je?
Kaj je? –Mislim, da bom bruhala. –O, ne.
Saj veš, kaj to pomeni, ne? –Ne. Kaj?
Noseča si. Vsaj na moji poroki je pomenilo to.
Resno, jaz … To je noro.
Ne vem, zakaj sem privolila v to. Nobenega smisla nima.
Seveda ne. Ne razumeš, da je ravno zaradi tega tako izjemno.
Da nekoga ljubiš, on pa tebe, je zadosten razlog.
Poglej se. Poglej, kje smo. Poglej, kaj smo prestale. Uspelo nam je.
Pa ti, Viv. Nikoli nisi sledila čredi,
ker si bobnaš svoj ritem. Zato zaupaj svojemu srcu, Viv.
Zaupaj mu. Ker te vedno vodi prav. Vedno.
Prav ima, Slim. Zaslužiš si svoj pravljični konec. Pojdimo ponj.
Zaslužila si. Pomisli, kaj vse smo premagale, da smo tu.
Res je. In zdaj so vsi problemi za nami.
Problem imamo. –Sem vedela, čim sem zinila.
V redu je. Kratek odmor bo. –Odmor?
Zakaj? –Duhovnika ni.
Duhovnika ni?
To se zdi slabo znamenje.
Prav. Bom jaz. –Kaj?
Jaz bom opravila obred.
Res? –Ja, jaz te bom poročila. –Kaj? –Ja!
Kaj imaš od sodnega naziva, če se ne moreš ponižati pred prijateljicami?
Pridite, opravimo. –Ja.
Poroka bo.
Od začetka.
Lepo rešeno, vaša milost. –Še sanja se ti ne.
Dobro. In zdaj je čas.
Čas je. –Dobro. –Čas je.
Kaj? –Moj je. Žal mi je. Bruce je.
Pojdi, oglasi se. –Ne, lahko ga pokličem kasneje. –Oglasi se.
Prav.
Bruce? Živjo.
Nadaljujte, prosim. Nadaljujte. Samo še hipec.
Dobil sem tvoje sporočilo. In tvoje slike.
Tisto s tabo in tvojim pekom. –Ni tako, kot misliš.
Hočeš, da me spet infarkt? Je to tvoj načrt? –Ne, Bruce.
O tem se niti ne šali.
Verjemi, ko se vrnem, bo vse zelo drugače.
Najina pustolovščina še ni končana. Ne bi te smela pustiti doma.
Si prepričana? –Če bi lahko s tleskom prstov vse popravila, bi.
Moral bi biti tukaj. Tako lepo je.
Se ti ne zdi, da z rožami pretiravajo? –Kaj?
Rože.
Mislim, da je ena preveč.
Tako je že bolje.
Mojbog. –Živjo. –Bruce, tukaj si. –Ej.
Ne morem verjeti.
Ne bom zamudil priložnosti, da najljubšo punco popeljem pred oltar.
Daj, no. Razen če imaš raje peka.
Imam njegovo številko. Ga pokličem? –Utihni in me poljubi.
To je Bruce. Žal mi je. –Hvala bogu. Bruce je prišel.
Da bo uradno.
Lepa obleka. –Ti je všeč?
V omari sem jo našla.
No, pa smo tukaj.
Kaj je šokantno. Ne samo zato, ker smo sinoči prespale v ječi.
Šokantno je, ker to žensko poznam, odkar sva imeli 19 let.
Nisem si mislila, da je kje moški,
za katerega bo pripravljena iti pred oltar.
Ampak tak moški obstaja in zasluži si ta edinstveni dosežek
in roko moje ljube prijateljice v zakon.
Začnimo … –Čakaj. Lahko hitro nekaj rečem?
Seveda, to je tvoj veliki dan.
Arthur, se lahko za hip pogovoriva, kot da nimam na sebi te obleke,
ti pa ne prstanov v žepu? –Seveda.
Resnica je, da si nikoli nisem želela biti žena.
Zame je bil poročni prstan vedno kot veriga.
Veriga omejitev z enim členom.
Ampak ljubezen, ki jo čutim do tebe, nima omejitev.
To sem spoznala. Zato sem danes tukaj.
Ljubim te, Arthur. Ljubim te. Rada bi se preselila v New York s tabo.
Rada bi hodila po ulicah s tabo in se v parku ljubila s tabo.
No, ne v umazanem delu parka.
V čistem delu z drevjem in travo, kjer ni igel.
Vse življenje sva bila narazen. Zdaj morava najti način,
kako vse življenje stisniti v čas, ki ga še imava. In to zmoreva.
Zmoreva.
Izbrala sem tebe, Arthur Riley.
Izbrala sem te. Danes in vsak dan.
Lahko poljubiš nevesto.
Čakaj, ne bi moral nekaj reči? –Ja, oprosti, potegnilo me je.
Zdaj pa Arthur z zaključnim govorom, zaobljubo, čimerkoli že. Daj.
Nočeš biti žena, kaj?
Nočeš biti poročena. To si pravkar rekla, ne?
Pa že, ja.
Deloma sem verjel, da res želiš biti poročena, ampak komu sem lagal?
Vedel sem, da boš to naredila. Vedel sem.
Vivian,
ne potrebujem naziva soproga in ne potrebujem institucije zakona,
da vem, da bom izbral tebe vsak dan.
Zasnubil sem te, ko sva bila 20-letnika,
ker sem bil tako zelo zaljubljen vate,
da sem vedel, da hočem preostanek življenja preživeti s tabo.
Sreča ali pa božanska mojstrska poteza je hotela, da sva se spet srečala.
In naj me vrag, če ne čutim še vedno enako.
Ampak malce drugače.
Ne ljubim te nič manj.
Mislim, da te morda malo bolje razumem.
Ti si kot ta prstan, ki ga držim.
Cel in popoln krog sam zase.
In če nisi vedno svobodna, da se sama kotališ, kakor hočeš,
potem to nisi ti.
Jaz pa ljubim tebe.
Moj popolni krog si.
Če mi dovoliš ponovitev,
bi rad še enkrat zastavil vprašanje.
Vivian, ljubim te iz vsega srca. To se ni spremenilo in se nikoli ne bo.
Vendar moram vedeti.
Se ne boš poročila z mano?
Ničesar si ne želim bolj.
Počakati bi morala na moj znak. Nihče nikoli ne čaka na moj znak.
Da bi se vedno ljubila tako, kot se ljubita danes.
Razglašam vaju ne za moža in ženo.
To. –Ja.
Mojbog. –Hvala.
Mojbog. Razume. –Čestitam.
Hvala.
Uspelo nam je. Zdržali smo do konca.
Čakaj. –Kako to misliš? –Pridi sem gor. –Čakaj, kaj?
Pridi sem. Lahko sekundo počakamo, prosim?
Dajte mi sekundo.
Prej si govorila o zakonu tako, kot te še nisem slišal.
Lahko za hip prekinemo glasbo?
Si resno mislila, da je ljubezen zadosten razlog?
Ali so bile samo besede? –Je zdajle res najbolj primerno? –Po mojem je.
No, prav. Zakaj pa ne? Zdajle je čisto primerno. –Res je.
Morda bi bile pred nekaj dnevi res samo besede. Danes pa ne.
Tako lahko je verjeti, ko smo mladi, kajne?
Lahko počnemo, kar hočemo, in vse je mogoče.
Potem pa se postaramo
in življenje nas utiša.
Ampak veš, kaj? –Kaj? –Šepet še ostane.
In če si dovolj pozoren, ga slišiš.
Zame je bil izlet s prijateljicami. Slišala sem ga v umetninah.
Se spomnite umetnin? In v skupnih trenutkih.
In šepet je postal malo glasnejši, vse se je zdelo malo bolj mogoče.
In zdaj sem tukaj, pred moškim, ki ga ljubim,
med najboljšimi prijateljicami na svetu, vidim pa le, kar je pred mano.
Te zanima, kaj mislim? –Ja. –Ljubezen je zadosten razlog,
in da se danes začne preostanek najinega življenja.
Kaj še čakava? –Ne bom čakal.
Ne? Prav. –Tukaj sem. –Fant, ne vem, kako naj sledim temu.
Temu ne slediš, zraven se pelješ.
In se vsak dan zahvaljuješ svoji srečni zvezdi.
Diane, nisem še bil poročen,
ker nisem našel nobene, ki bi mi dala razlog za to.
Ne drzni se ganiti.
Kaj?
Arthur, prstan. Prstan potrebujem. –Ne …
Čestitam. –Hvala.
O, ne. O, ne.
Ne morem verjeti. –Diane. –Prav, ja.
Mojbog. Ja, ja. –Ti si moj razlog.
Se boš poročila z mano? Verjemi, da te ne snubim, ker sem noseč.
Ja. Vraga, ja, poročila se bom s tabo. Takoj zdaj.
Mojbog.
Čestitam.
To je pa zabavno. Diane, ti noričica,
vzameš Mitchlla za svojega zakonskega moža,
da te bo ljubil in cenil od danes dalje? –Ja.
Reči bi morala vzamem. –Prav.
Rekla bom, ja, vzamem.
Sprejmem. –Oprosti.
Mitchell, vzameš ti Diane in vso njeno prisrčno norost
za svojo zakonsko ženo? –Vzamem. Komaj čakam.
Razglašam vaju za moža in ženo. Zdaj lahko poljubiš nevesto.
Nihče ne čaka na moj znak.
Ej, šef.
Kako se 70-letnica uspe poročiti?
In to v Italiji. Svojo usodo vzame v svoje roke.
Marička. –Ljubim te. Ljubim te.
Kaj počne?
Tecita. Ne, hitro hodimo.
Kaj delaš? –Šla se bom medene tedne.
Samo vprašati sem hotela, kaj bomo me počele potem?
Ne vem, nekaj pa vem zagotovo.
Tega ne bomo prepustile usodi. –Tako je.
Rada vas imam.
Prevedla Tanja Borozan
Uredil: metalcamp Tehnična obdelava: DrSi