Странно е. Животът ми не е нормален.
Върша нормални неща.
Нормален човек съм, но животът ми е ненормален.
Селена Гомес има най-много последователи в "Инстаграм".
Според "Тайм" е сред стоте най-влиятелни личности в света.
Гомес получи наградата "Жена на годината" на "Билборд".
Как се чувстваш? - Невероятно е.
Ранният ми успех ми беше в повече,
но започнах да осъзнавам, че с тази платформа
мога да насочвам вниманието към онова, за което ме е грижа.
Скъпа Селена... - Скъпа Селена...
Ти даде глас на чернокожите водачи, ангажирани със социалната справедливост.
Като разказа историята си,
ти даде на милиони хора надежда за излекуване.
Смятам, че съм се родила, за да правя нещо значимо.
Благодаря ти, че ме вдъхнови да помагам на други.
Куражът ти ме подтикна и аз да направя нещо.
Тук съм да преживея нещо, което да споделя
и да накарам хората да повярват в нещо по-важно
и да се чувстват обичани.
Скъпа Селена...
СЕЛЕНА ГОМЕС
Като малка все исках повече.
Повтарях си, че искам да видя и да правя нещо повече.
Отраснах в Тексас. Мама ме водеше в музеи, на театър.
Тя имаше богато въображение
и искаше да ми го предаде.
Благодарна съм за това, защото сега живея паралелен живот.
Като дете обичах да играя във филми.
Гледам по-старите си филми и се смея,
защото тогава съм била дете.
Подиграваха ми се, защото как иначе?
Който се присмива, му се връща тъпкано.
Това беше голяма част от живота ми, повлия ми.
Всичко беше толкова невинно.
У дома съм.
И научих толкова много.
Както хубавото, така и лошото.
Защото по онова време
се засили интересът към живота ми, което изобщо не ми допадаше.
Отдръпнете се, моля.
Медиите и пресата започнаха да стават непоносими.
Фотографи започнаха да идват на снимачната площадка
и това ме изнервяше.
За пръв път ми се случваше и предизвикваше тревожност у мен.
Не исках да пишат за мен.
Трудно ли е да бъдеш известен?
Всичко в социалния ти живот,
къде ходиш, какво правиш.
Постоянно те наблюдават. - Понякога се отчайвам.
Настъпи обрат
и хората започнаха да се вторачват в личния ми живот.
Отне ми години да започна да насочвам това внимание
към нещата, за които милея.
УНИЦЕФ
Когато подпишеш договор с "Дисни",
приемаш, че ще си пример за подражание на децата.
Бях, да не казвам "контролирана",
но следена, ако щете, в какви филми участвам.
И това много ме ограничаваше.
Съвсем като нея си.
Но после пораснах.
Исках да се държа като голяма.
Но живеех с мисълта, че ще загубя всичко, ако кажа или правя еди-какво си.
Нямаше да гледат на мен по същия начин.
Но в същото време, за да се развивам като артист,
трябваше да взема някои решения.
"ГУД ФОР Ю" 2015 Г.
Албумът "Ривайвъл" беше първият ми с "Интерскоуп".
Нарекох албума така, защото се възраждах.
"ХЕНДС ТУ МАЙСЕЛФ"
Изненадах се, че вече мога да казвам каквото искам
и няма проблем, затова ще говоря.
Това беше повратна точка, можеха да ме чуят като жена,
като млада жена, която разцъфва
и вече не е малко момиче.
За пръв път бях наперена и секси.
Това ми помогна да порасна, да бъда видяна в различна светлина.
С албума "Ривайвъл" вече чувствах,
че контролирам себе си.
И наградата за американска музика се връчва
на Селена Гомес!
Наградата на "Айхарт Рейдио" се връчва
на Селена Гомес.
Бях преуспяла, но не се чувствах добре.
Не знаех защо,
но усещанията ми бяха по-обострени, отколкото на други хора.
Чувстваше ли се в капан? - Не.
По-скоро изпитвах вина, че съм известна.
Хората виждат човек в моето положение
и си казват: "Уредила се е, животът й е толкова интересен".
В личния ти живот обаче положението е различно.
Да, изолиран си.
Гледат те, съдят те.
Няма по-ужасно чувство на света.
Научих, че психическото здраве е еднакво важно с физическото.
ГОМЕС ЗА УМОРАТА ОТ "ИНСТАГРАМ" И ПСИХИКАТА
Започнах да изпитвам огромно състрадание
и милосърдие към хората, които страдат.
Защото поназнайвам нещо за това, знам какво е усещането.
Хората казват, че музиката е универсален език.
В нея почти не съществуват езикови бариери.
Тя е силна връзка и спасение за мен и любимите ми хора.
БОГОТА, КОЛУМБИЯ
Скъпа Селена, в Богота, Колумбия, съм - града, където съм родена.
"От сплотено латиноамериканско семейство съм. Имах страхотно детство."
Но в гимназията се разболях.
ЛОНГ АЙЛАНД, НЮ ЙОРК
Скъпа Селена, аз съм от Сейвил, Ню Йорк.
Животът там ме задушаваше.
Бях детето, на което всички се подиграваха от ранна възраст.
"От толкова ранна, че не помня откога."
Да се страхуваш какво ще ти се случи,
кой ще те нарани, при мен продължи дълги години.
В девети клас започнах терапия.
Лекарят ми каза, че имам тревожно разстройство.
С мама обикаляхме града с колата
и ходехме при различни лекари и хомеопати, за да разберем какво ми е.
Но дори след като казаха, че съм с депресия,
мама продължаваше да го нарича "дълбока тъга",
защото тези неща са табу в Колумбия.
Семейството винаги ме е подкрепяло,
но хората, които нямат тези проблеми,
трудно ще ги разберат.
Не знаят какво е да не можеш да дишаш
и стените да те притискат, когато получаваш паническа атака.
Няколко години по-късно се прибрах от колежа.
"Изпаднах в ужасна депресия."
Нищо не можех да правя сама.
Не можех да спя сама, да ида до тоалетната сама.
Не можех да шофирам.
Психиатърът идваше у дома, защото не можех да изляза от къщи.
По-късно същата година ми откриха ревматоиден артрит.
Тялото ми стана поредният враг на ума ми.
Тогава се пречупих. Направих опит за самоубийство.
Учех в Техническия университет във Вирджиния, който е огромен -
35 000 души.
Беше наистина странно да съм младежът от малкия град
сред толкова много хора.
Понякога ставах неспокоен.
Винаги съм бил твой почитател.
Когато усещах, че тревожността настъпва,
си пусках албума "Ривайвъл"
и той винаги ми помагаше.
Селена Гомес!
После гледах речта ти на Американските музикални награди.
Имах всичко, но психически бях развалина.
Ти говори за борбата си с психичните проблеми
и каза: "Ако не си добре..."
...направи нещо за себе си.
Бях изумен.
Известен човек като теб казваше:
"Преживях това нещо и напълно се възстанових".
"Думите ти обобщаваха как се чувствам."
Замислих се как искам да направя нещо повече.
Селена, ти беше толкова откровена за преживяното.
Оттам тръгна всичко за мен.
Много ми помогна.
И ме накара да се замисля.
Исках да направя нещо, което да покаже на колумбийците,
че терапията не е нещо срамно.
Започнах да пиша за проблемите си и публикувах статии онлайн,
за да излекувам себе си и да намеря покой.
В четвърти курс кандидатствах за "заслужил студент".
Всеки трябваше да говори по дадена тема и аз избрах превенцията на самоубийствата.
Трябваше да изляза пред 60 000 души
и да чуя името си във връзка с превенцията на самоубийствата.
Джейк Вейл, придружен от Фей Вейл.
Аз, свитото момче с тревожното разстройство.
Но готовността ти да рискуваш да си навлечеш критики,
като говориш за лечението,
ме вдъхнови да рискувам да ме обземе сковаваща тревога,
за да помагам на страдащите като мен.
"Беше време да прогоня страха от живота си."
Отново се чувствам видима.
Не се крия зад психичното си заболяване.
Сега съм психолог и радетел за психичното здраве.
Уча за квалификация и продължавам да работя за психичното здраве.
Вече мога да разпространявам посланието ти.
Имам приятели от цял свят.
Признателен съм ти, Селена,
задето даде на мен и на света надежда, като сподели проблемите си.
Селена, благодаря, че показа на хората, че е възможно да се излекуваш
и че помощ има, само трябва да я потърсиш.
Прекрасно.
Преди години отидох на очен лекар.
Когато си на лекар, там винаги проверяват кръвното ти, температурата и подобни неща.
Кръвното ми налягане беше 155 на 100
и ми казаха, че трябва да отида в спешното.
Там ми направиха изследвания. Трябваше да остана една вечер в болницата.
И така ми поставиха диагнозата лупус.
Не знаех какво означава това. Знаех, че имам автоимунно заболяване.
Организмът ми се обръщаше срещу себе си.
Как сте?
Това беше най-необяснимото за мен, защото никога не бях изпитвала умора.
Бях млада, чувствах се добре.
Лекарят ми каза,
че е можело да получа инсулт на сцената и да умра.
Това беше страшно, но не се задълбочих.
Не исках.
Теглото ми постоянно варираше заради лекарствата.
И хората измисляха какво ли не.
КРИТИКУВАНА ЗАРАДИ КИЛОГРАМИТЕ, НАТРУПАНИ ОТ ЛУПУСА
Нямаха търпение да ми намират недостатъци.
СЕЛЕНА ГОМЕС РАЗКАЗВА, ЧЕ СА Я КРИТИКУВАЛИ ЗАРАДИ ТЕГЛОТО
Искаха да се срамувам заради килограмите си.
ТОВА СЕЛЕНА ЛИ Е? ИЗГЛЕЖДА ДЕБЕЛА, НОСЪТ Й Е СТРАНЕН.
БЛАГОДАРНА СЪМ
Лъжех. Качвах моя снимка в интернет и пишех, че това няма значение за мен.
#ЛЮБОВТА Е НЕЩО ПОВЕЧЕ
"Не приемам това, което казваш."
В същото време, докато качвах снимката,
плачех неутешимо, защото никой не заслужава да чува такива неща.
Но пусках тези публикации и казвах, че не се притеснявам,
защото не исках хората, които преживяват същото, да се потискат.
Да ги унижават заради външния вид, какви са, кого обичат.
Мисля, че е нечестно.
Никой не заслужава да се чувства непълноценен.
В началото на 20-те ми години лупусът ми се влоши
и увреждаше бъбреците ми.
Беше страшно, защото ми казаха,
че трябва да ми бъде присаден бъбрек.
Страхувах се за живота си.
Знам, че има дълги списъци с чакащи.
Знам, че е тежък процес.
Щеше да изисква толкова много от мен,
не знаех дали ми е по силите.
Един ден тя си дойде и започна да плаче.
Попитах я какво има и тогава тя ми разказа.
Не знаеше какво да прави, чакало се от 7 до 10 години.
И просто го изръсих: "Разбира се, че ще се изследвам".
Най-добрата ми приятелка - Франсия.
Тя каза, че ще се изследва,
и след три дни се оказа, че с нея сме съвместими.
ЖЕНИТЕ В МУЗИКАТА 2017 Г.
Това беше един от моментите, в който почувствах, че някой бди над мен.
Знам, че извадих огромен късмет.
Разбирам, че това не се случва на много хора,
знам какъв е изходът за някои от тях и колко е сериозно това.
Така че не приемам лековато как се получи при мен.
Честно казано, мисля, че тази награда е за Франсия,
защото тя ми спаси живота.
Съжалявам.
Вечно ще съм задължена на Франсия.
Това, че някой дори не се замисли да стане мой донор,
беше невероятно самоотвержено.
С нея си направихме татуировка.
Датата на трансплантацията.
Мисля, че трябваше да се случи точно така,
за да стана човекът, който съм сега.
Трябваше да го преживея, за да помагам на другите.
ТОРЪНС, КАЛИФОРНИЯ
Скъпа Селена,
с теб ни свързват много неща.
"И аз съм от Тексас като теб."
Преместих се в Южна Калифорния със съпруга си и с дъщеря си
преди около 20 години, за да преподавам английски, математика и природни науки.
Животът ми беше съвършен, но изведнъж се преобърна.
Започнах да изпитвам странни симптоми.
Бях объркана, не можех да мисля ясно.
Косата ми капеше.
Изведнъж качих килограми.
Времето минаваше и не ставах по-добре.
За щастие, бях учила биология
и започнах да правя свое проучване.
Разнищвах симптомите си, сравнявах ги с това, което откривах,
и поисках преглед при ревматолог.
Селена, не знам как си се почувствала, когато си научила диагнозата си.
На мен ми олекна.
"Състоянието ми си имаше име."
Лупус.
Лупусът е невидимо заболяване.
Външно не личи, че имаме проблем.
Изглеждаме нормални, симпатични, дори зашеметяващи.
Виж се на червения килим.
Сигурно си чувала да питат:
"Наистина ли е болна? Изглежда здрава.
И наистина сме добре".
Докато не станем зле.
След едно обостряне на болестта прекарах шест месеца в интензивното.
Тъй като лупусът ми е системен, той атакуваше бъбреците ми.
Прекарах девет години на хемодиализа.
После се случи второто нещо, което е общо между нас, Селена.
И двете сме с присаден бъбрек.
Важно е, че говориш за болестта.
Както знаеш, тя засяга предимно латиноамериканци и чернокожи.
Важно е да имаме нужната информация, за да получават хората заслужени грижи.
Сега работя за Американската фондация за лупуса.
Едно от любимите ми наши събития е ежегодната гала "Вечер на надеждата".
Хората с лупус получават подкрепата, която ми се иска и аз да бях получила.
"Най-бляскавото парти на годината.
Като теб..."
Станах лице на лупуса.
Участвах в първата национална информационна кампания за болестта ни.
ИЗГЛЕЖДАМ ЗДРАВА, НО СЕ ЧУВСТВАМ ЗЛЕ. ЛУПУС ЛИ Е?
Но знаем, че това, което правим, е значимо.
Благодаря ти, че говориш за заболяването ни, Селена.
Лупусът е безпощаден враг,
но за мен е чест да участвам в борбата с теб.
Не очаквах това.
Това е удивително, Уенди.
Не знам какво да кажа. Благодаря.
"РЕЪР" 2020 Г.
Уязвима съм, емоционална съм.
Писането на песни вади на повърхността толкова много чувства.
То е катарзис. Изпитвам потребност да пиша музика.
Това е начин на изразяване.
Дори да пиша енергична песен,
в нея има малко тъга.
И нямам нищо против.
Харесва ми, че музиката ми е съдържателна и хората се чудят за какво пея.
И после трябва да открият смисъла.
Учудващото е, че обикновено са прави.
Исках да използвам момента да ви кажа нещо,
защото напоследък не публикувам редовно.
Със социалните медии се обичаме и се мразим.
Но на последните избори
се радвах, че имам платформа.
Няма правосъдие, няма мир!
СПРАВЕДЛИВОСТ ЗА ДЖОРДЖ
Няма правосъдие, няма мир!
Много интересни неща започнаха да се случват в света и в страната ни.
Беше отблъскващо. Беше опасно.
Беше тревожно и имаше много общо с цвета на кожата.
ОБИЧАТ КУЛТУРАТА НИ, НЕ НАС
Исках да разбера какво мога да направя.
Но не моят глас трябваше да се чуе.
А имах платформа.
Казвам се Руби Бриджис и искам да благодаря на Селена
за тази страхотна възможност да говоря с вас.
Реших да преотстъпя платформата си
на хора, които са преживели това и наистина знаят какво е.
Едни хартийки не определят що за човек си. Не от расата зависи дали си стойностен.
Бях много щастлива, защото можех да се уча.
Много се радвах, че се боря за онова, в което вярвам.
БРУКЛИН, НЮ ЙОРК
Скъпа Селена,
знаеш, че съм активистка
и се боря за достойнството и честта на чернокожите транссексуални
през цялата си кариера.
Щом завърших колеж, станах репортер в малък вестник
в родния ми щат Джорджия.
Тогава нямаше много възможности да участвам активно
в целия си блясък и автентичност като транссексуален човек.
"Транссексуалните хора все още са дискриминирани в нашето общество."
Животът ни се омаловажава на работното място,
в училищата, от правителството
и дори в нашите домове и общности.
Знаех, че трябва да подкрепям и служа на транссексуалната общност.
Започнах да работя с организатори в Атланта.
Станах национален организатор в Правния център на транссексуалните,
най-голямата организация в страната, ръководена от транссексуални.
През 2018 г. станах редактор на списание "Аут".
"Бях първият транссексуален на висока позиция в списанието."
РАКЕЛ УИЛИС ПИШЕ ИСТОРИЯ
Радвах се, че мога да пиша по-пространно за нашата общност.
Селена, винаги съм те смятала за позитивно влияние.
Преди повечето хора да започнат да се включват в борбата ни,
ти преотстъпи платформата си
на чернокожите водачи, които се борят за социална справедливост.
Чии улици? - Нашите улици.
Чернокожите транссексуални
са изправени не само пред заплахата от насилие от държавата,
но и от насилие и дискриминация в собствените си общности.
ТРАНСЛЮБОВ
На 13 юни 2020 г.
ти ми даде възможност да използвам твоя "Инстаграм".
Знаех, че това не е малко.
Ти имаш огромен брой последователи
и си един от най-следваните хора в "Инстаграм".
Успях да разкажа за чернокожите транссексуални активисти
като Марша П. Джонсън и госпожа Мейджър.
Споделих списък с ресурси, съставен от хора от общността,
на други чернокожи транссексуални лидери и организации.
"Това не беше подкрепа само за мен, а за цялото движение."
След като говорих в твоя "Инстаграм", използвах разширената си платформа,
за да подкрепя организаторите на исторически марш тук, в Бруклин.
14 ЮНИ, 2020 Г.
Справедливост! Сега!
Нарекохме го "Освобождение на Бруклин"
и беше в чест на чернокожите транссексуални хора, които сме загубили.
Вярвам във вашата сила.
Вярвам в нашата сила.
За пръв път се събираше такова голямо множество.
Стекоха се 15 000 души за чернокожите транссексуални хора.
Вярвам в силата на чернокожите транссексуални.
Това беше безпрецедентен момент,
който няма да забравя до края на живота си.
"Освобождаването на чернокожите транссексуални хора освобождава всички."
Селена, благодаря ти, че показваш какво е да си водач
и се включи в момент, когато чернокожите транссексуални се нуждаеха от теб.
Докато победим.
В един тон сме.
Никога не съм искала да съм недостъпна.
Мама винаги ме е учила, че никой не е по-важен,
по-добър или по-лош.
Всички сме еднакви, просто сме отраснали по различен начин.
Така гледам на живота си.
Затова срещите ми с фенове, вместо да са час и половина,
се проточват по три часа.
Не лъжа, можете да проверите това.
Причината е, че мога да разговарям с почитателите,
което нямаше да е възможно,
ако бях идеален, неестествен човек.
И не само с феновете, но и с всички хора.
Разбирам се с хората.
Селена, без твоя пример
нямаше да имам изразните средства да говоря открито.
Благодаря ти, че обсъждаш трудностите на мнозина от нас,
които смятаме, че нямаме контрол над телата и умовете си.
С обич, Ракел.
С уважение, Уенди.
С много обич, Мариана.
С огромно уважение, Джейк.
Използвам енергията си да правя добрини.
Ето това ми носи истинска радост.
Превод на субтитрите Катина Николова