זה ממש מוזר. אין לי חיים רגילים.
אני עושה דברים רגילים.
אני רגילה מאוד, אבל אין לי חיים רגילים.
סלינה גומז היא האדם עם הכי הרבה עוקבים באינסטגרם.
לפי מגזין טיים, היא אחת מ-100 האנשים המשפיעים בעולם.
סלינה גומז זכתה
בפרס אשת השנה של מגזין בילבורד.
זה די מגניב. איך ההרגשה? -מדהימה.
ההצלחה המוקדמת הייתה מציפה,
אבל התחלתי להבין שבאמצעות הפלטפורמה שניתנה לי,
יכולתי להפנות את תשומת הלב למה שבאמת היה חשוב לי.
סלינה היקרה… -סלינה היקרה…
הקדשת את הפלטפורמה שלך
להשמעת קולם של המנהיגים השחורים העוסקים בצדק חברתי.
בכך ששיתפת בסיפור שלך,
הענקת למיליוני אנשים תקווה להחלמה.
אני ממש מאמינה שאני פה כדי להקדיש את עצמי למען מטרה נעלה.
תודה שעזרת לי להשמיע את קולי ולאפשר לי לעזור לאחרים.
האומץ שלך נתן לי השראה לעשות משהו גם כן.
אני כאן כדי לחוות את החיים, לחלוק את החיים האלה
בתקווה לאפשר לאנשים להאמין במטרה נעלה יותר
ולגרום להם להרגיש נאהבים.
סלינה היקרה…
- סלינה גומז -
בתור ילדה, תמיד חשבתי, "זה לא הכול."
תמיד אמרתי, "זה בטוח לא הכול, ואני רוצה לראות עוד ולעשות עוד."
גדלתי בטקסס, ואימא שלי הייתה לוקחת אותי למוזיאונים ולהצגות.
היא הייתה בעלת דמיון פורה,
והיא רצתה שאהיה כזו כשאגדל.
אני אסירת תודה לה, כי עכשיו החיים שלי מלאים בחלומות.
בתור ילדה אהבתי לשחק.
כשאני מסתכלת על דברים ישנים שלי אני פשוט צוחקת,
כי הייתי רק ילדה שהשתדלה.
ממש לעגו לי, כי איך אפשר שלא?
הכול עובר אלייך.
זה היה חלק גדול מחיי, שהשפיע עליי.
זה היה פשוט טהור כל כך.
הגעתי הביתה.
ולמדתי המון
מכל הדברים הטובים והרעים שהיו חלק מזה,
כי באותה התקופה
התעורר עניין בחיים שלי ולא הייתי ממש מרוצה מזה.
תפנו מקום כדי שנוכל ללכת, בבקשה.
העיתונות והתקשורת התחילו להכביד עליי.
צלמים היו מופיעים בסט הצילומים,
והייתי נלחצת מאוד.
הייתי מתוחה מאוד כשחוויתי את זה בפעם הראשונה.
לא רציתי להיות בכותרות.
קשה להיות באור הזרקורים?
כל מה שקורה בחייך, חיי החברה שלך,
המקומות שאליהם את הולכת, הדברים שאת עושה.
תמיד צופים בך. -כן. זה קצת מתסכל לפעמים.
- קיס אנד טל -
- סקופ! החיים אחרי טיילנה -
הייתה תפנית…
- "אני לא צריכה חבר!" -
ואנשים התחילו להתעניין בחיים האישיים שלי הרבה יותר.
ונדרשו לי שנים להסב את תשומת הלב
חזרה למה שבאמת היה חשוב לי.
- יוניצ"ף -
אני חושבת שכשאת מצטרפת לדיסני,
את מכירה בכך שאת מודל לחיקוי עבור ילדים.
- ווייברלי פלייס בית ספר לקוסמים -
הייתי קצת… אני לא רוצה לומר שריסנו אותי,
אבל היה עליי פיקוח, אפשר לומר, מבחינת החומרים שהיו ברשותי.
והייתי מוגבלת מאוד.
את נראית בדיוק כמוה.
אבל אז התבגרתי,
אז באופן טבעי רציתי להפוך לבוגרת יותר.
תני לי את זה. תפסיקי!
אבל חייתי עם המחשבה
שאאבד הכול אם אגיד או אעשה משהו,
שכולם יסתכלו עליי אחרת.
אבל במקביל, כדי לצמוח בתור אומנית,
הייתי חייבת לקבל את ההחלטות האלה.
"כי אני רק רוצה להיראות טוב בשבילך טוב בשבילך"
- "טוב בשבילך" 2015 -
הוצאתי את "תחייה", שהיה האלבום הראשון שלי עם חברת התקליטים "אינטרסקופ".
"תן לי להראות לך כמה אני גאה להיות שלך"
קראתי לאלבום "תחייה" כי חוויתי התעוררות.
"או, או, או
לא מצליחה לא לשלוח ידיים"
- "לשלוח ידיים" 2015 -
הרגשתי שאני ממש יכולה לומר את הדברים האלה,
ושזה בסדר לומר אותם עכשיו. אז פשוט אדבר עליהם.
"אני רוצה אותך לעצמי"
זו הייתה נקודת מפנה שאחריה האזינו לי ושמעו אישה.
אישה צעירה ומשגשגת,
שכבר אינה אותה ילדה קטנה.
כל העליות והמורדות ממשיכים לעשות אהבה זה עם זה
זו הייתה הפעם הראשונה שבה הייתי פלפלית וסקסית.
זה עזר לי לצמוח, זה תרם לכך שיראו אותי באור אחר.
האלבום "תחייה" סימל בשבילי את תחושת
ההעצמה האישית שלי.
פרס המוזיקה האמריקאית מוענק ל…
סלינה גומז!
פרס המוזיקה "אייהארטרדיו" מוענק ל…
- האשטאג פרסי "אייהארט" -
סלינה גומז.
ממש הצלחתי, אבל לא הייתי בסדר.
לא ידעתי למה,
אבל ידעתי שאני חווה רגשות בצורה הרבה יותר אינטנסיבית מאחרים.
את חושבת שנקלעת למצב… -לא.
זה היה כאילו שהרגשתי אשמה על כך שאני מפורסמת.
אנשים יכולים לראות מי שנמצא במצבי ולומר,
"וואו, הם הסתדרו בחיים. הם זוכים לחיות חיים מגניבים."
- פרסי הגראמי -
אבל מבחינתך, באופן אישי, התחושה שונה לגמרי?
כן. את מבודדת, את…
צופים בך, שופטים אותך.
- לואי ויטון סדרה שלוש -
זו התחושה הכי גרועה שיש.
- "רודרלס" 17 באוקטובר -
וגיליתי שבריאות נפשית חשובה לא פחות מבריאות גופנית.
- סלינה גומז מדברת על אינסטגרם, על עייפות… -
זה איפשר לי לפתח המון אמפתיה
וחמלה לאנשים שחווים מצוקה נפשית.
כי יש לי מושג במה מדובר, ואני יודעת איך ההרגשה.
- אוהב אותך! -
אנשים אומרים שמוזיקה היא שפה אוניברסלית,
שאין כמעט מחסומי שפה.
היא יוצרת חיבור אדיר והיא חבל הצלה
בשבילי ובשביל האנשים שאני אוהבת.
- בוגוטה, קולומביה -
סלינה היקרה,
אני נמצאת בבוגוטה, קולומביה, העיר שבה נולדתי.
"אני באה ממשפחה לטינית מלוכדת מאוד.
הייתה לי ילדות נהדרת."
אבל כשהייתי בתיכון חליתי.
- לונג איילנד, ניו יורק -
סלינה היקרה, אני מסייוויל, ניו יורק.
היה מדכא לגדול שם.
איכשהו, הפכתי לילד שכולם הציקו לו כבר מגיל צעיר מאוד.
"הייתי צעיר עד כדי כך שאני אפילו לא זוכר מתי זה התחיל."
הפחד ממה שעומד לקרות
וממי יפגע בי, הפך לדבר תדיר שנמשך שנים.
לבסוף, בכיתה ט', התחלתי ללכת לטיפול.
הרופא שלי אמר לי, "יש לך הפרעת חרדה."
אני זוכרת שאימא שלי ואני נסענו בכל רחבי העיר
לרופאים שונים ולהומאופתים בניסיון להבין מה השתבש.
אבל גם לאחר שאובחנתי כסובלת מדיכאון,
אימא שלי המשיכה לקרוא למצבי, "עצבות רבה",
כי אף אחד לא רוצה לדבר על הדברים האלה בקולומביה.
המשפחה שלי תמיד הייתה תומכת מאוד,
אבל קשה לאנשים שלא מתמודדים עם הבעיות האלה
להבין אותן באמת.
הם לא יודעים איך זה להרגיש שאינך מסוגל לנשום
ושהקירות סוגרים עליך בזמן שיש לך התקף חרדה.
כמה שנים לאחר מכן הייתי צריכה לחזור הביתה מהאוניברסיטה.
"שקעתי בבור עמוק ונורא."
לא יכולתי לעשות שום דבר בעצמי.
לא יכולתי לישון לבד,
לא יכולתי ללכת לשירותים לבד,
לא יכולתי לנהוג.
נאלצתי לקבל טיפול פסיכיאטרי בבית כי לא יכולתי אפילו לצאת מהבית שלי.
בהמשך אותה השנה אובחנתי בדלקת מפרקים שיגרונית.
הגוף שלי הפך לאויב נוסף של מוחי.
זו הייתה נקודת השבירה שלי.
ניסיתי להתאבד.
למדתי באוניברסיטה בווירג'יניה טק, מוסד אקדמי עצום.
לומדים בו 35,000 איש.
זה היה מטורף להיות נער מעיירה קטנה
שמוקף בכל האנשים האלה,
ולפעמים הייתי נתקף חרדה.
תמיד הייתי מעריץ שלך,
אז בכל פעם כשהרגשתי שהחרדה מתחילה להציף אותי,
הייתי שומע את האלבום שלך, "תחייה",
והוא תמיד שיפר את הרגשתי.
סלינה גומז!
ואז ראיתי את נאום הקבלה שלך בטקס פרסי המוזיקה האמריקאית.
היה לי הכול, והייתי שבורה לרסיסים מבפנים.
דיברת על המאבקים האישיים שלך עם בריאותך הנפשית,
ואמרת… -"אם אתם שבורים…"
אתם לא חייבים להישאר שבורים.
נדהמתי.
הנה את, אישה מפורסמת כל כך
אומרת, "אני עברתי את זה והתאוששתי."
"הרגשתי שמילותייך תמצתו באופן מושלם את רגשותיי."
זה גרם לי לחשוב שאני רוצה להתאמץ יותר.
סלינה, שיתפת בפתיחות רבה כל כך את המסע שלך.
זה הביא להתחלה של דיאלוג.
זה ממש עזר.
וזה גרם לי לחשוב.
רציתי לעשות משהו כדי לגרום לאנשים בקולומביה להבין
שטיפול זה לא משהו שצריך להתבייש בו.
התחלתי לכתוב על הבעיות שלי ולפרסם כתבות ברשת
כאמצעי שיעזור לי להחלים וכדי למצוא מעט שלווה.
בשנת הלימודים האחרונה שלי התמודדתי על תפקיד מקבל פני הבוגרים.
כל המתמודדים נדרשים לבחור בנושא, ואני בחרתי במניעת התאבדות.
- הוקיס -
הייתי צריך להופיע בפני 60,000 איש,
ושמי הוכרז עם המילים "מניעת התאבדות".
- ו"ט זה הבית -
וג'ייק וייל… בליווי פיי וייל.
אני, הילד הביישן עם הפרעת החרדה.
אבל סלינה, הנכונות שלך להסתכן בכך שישפטו אותך
ולדבר על טיפול, עוררה בי השראה
ונכונות להסתכן בחרדה מציפה ומשתקת
כדי לעזור לאחיי הסובלים.
"הגיע הזמן לא לתת לפחד לשלוט בחיי."
אני מרגישה שהעולם מקבל אותי שוב.
כאילו שאני לא מסתתרת מאחורי האבחנה של מחלת נפש.
כיום אני פסיכולוגית בעצמי ופעילה נלהבת בתחום בריאות הנפש.
אני לומד לתואר שני וממשיך לקדם את נושא בריאות הנפש.
אני מסוגל להפיץ את המסר שלך עכשיו.
יש לי חברים מכל רחבי העולם.
אני כה אסיר תודה לך, סלינה,
שנתת לי ולשאר העולם תקווה בכך ששיתפת בקשיים שלך.
סלינה, תודה לך שהראית לאנשים שאפשר להחלים,
ושאפשר לקבל סיוע אם רוצים בכך.
אני אוהבת את זה.
היה לי תור אצל רופא עיניים כשהייתי צעירה יותר,
וכשהולכים לרופאים,
הם תמיד בודקים את לחץ הדם שלך, חום וכו'.
ולחץ הדם שלי היה 155 על 100,
והרופא אמר, "עם לחץ דם כזה את צריכה לגשת לחדר מיון."
ערכו לי כמה בדיקות.
נאלצתי להישאר שם במשך הלילה.
ובסופו של דבר התברר שיש לי זאבת.
לא ממש הבנתי מה זה אומר.
ידעתי שיש שלי מחלה אוטואימונית,
שהגוף שלי נלחם בעצמו מבפנים.
מה שלומכם?
וזה היה ממש הזוי כי מעולם לא הייתי תשושה,
הייתי צעירה והרגשתי בסדר גמור.
"זה אפילו לא יום ההולדת שלי"
אז לשמוע מהרופא, "אה, שתדעי,
יכולת לקבל לחטוף שבץ על הבמה. יכולת למות."
היה קשה לשמוע את זה, אבל לא נתתי לזה לחלחל.
לא רציתי לעכל את זה.
כל הזמן עליתי וירדתי במשקל מפני שלקחתי תרופות מסוימות.
ואנשים הניחו הנחות כמובן.
- ספגה ביקורת כי השמינה בעקבות זאבת -
- זה ממש "הרס" אותה -
זה היה כאילו שרק חיכו למשהו שיפיל אותי.
- סלינה גומז אומרת שאנשים "תקפו" אותה -
- מפני שהשמינה בזמן שנאבקה בזאבת -
עברתי ביוש גוף מפני שעליתי במשקל בגלל מחלת הזאבת שלי.
- זו באמת סלינה? היא נראית שמנה והאף שלה נראה מוזר… -
- אני ממש אסירת תודה -
שיקרתי. הייתי מתחברת לרשת ומפרסמת תמונה שלי,
והייתי אומרת, "זה לא משנה."
- האשטאג יש יותר מה לאהוב -
"אני לא מקבלת את מה שאתם אומרים."
בזמן שהייתי בחדר ופרסמתי את זה,
בכיתי בלי סוף כי לאף אחד לא מגיע לשמוע דברים כאלה.
הייתי מפרסמת את הדברים האלה שאומרים, "זה לא מפריע לי,"
כי לא רציתי שזה יפריע לאנשים אחרים
שחווים את אותו הדבר.
אנשים שעוברים ביוש גוף בגלל איך שהם נראים, בגלל מי שהם, בגלל מי שהם אוהבים.
אני חושבת שזה פשוט ממש לא הוגן.
אני חושבת שלאף אחד לא מגיע להרגיש בלתי ראוי.
סלינה. תסובבי את הראש, סלינה.
בתחילת שנות ה-20 לחיי הזאבת שלי החמירה מאוד,
והתחילה לתקוף את הכליות שלי באינטנסיביות.
זה היה מפחיד כי אז אמרו לי,
"אוקיי, עכשיו את צריכה לעבור השתלת כליה."
חששתי מאוד לחיי.
ידעתי שיש רשימות המתנה מטורפות.
ידעתי שזה תהליך משוגע.
ידעתי שזה ידרוש ממני כל כך הרבה דברים
שלא הייתי בטוחה שאני מוכנה לעשות.
יום אחד היא חזרה הביתה והתחילה לבכות.
ואמרתי, "מה קרה?"
ואז היא סיפרה לי.
היא אמרה, "אני לא יודעת מה לעשות. יש רשימת המתנה של שבע עד עשר שנים."
ומייד אמרתי לה, "ברור שאני אעבור בדיקת התאמה."
לחברה הכי טובה שלי קוראים פרנסיה.
והיא אמרה, "אני מתכוונת לעבור בדיקת התאמה."
ובתוך שלושה ימים היא הלכה להיבדק ונמצא שהיא מתאימה.
- נשים במוזיקה 2017 -
זה היה אחד מאותם הרגעים שבהם הרגשתי השגחה עליונה.
אני יודעת שהייתי ממש בת מזל.
אני מבינה שזה לא משהו שקורה להרבה אנשים,
ואני מכירה את התוצאות של חלק מהמצבים האלה וכמה הן חמורות.
אז אני לא מתייחסת בקלות ראש לעובדה שזה מה שקרה לי.
למען האמת,
אני חושבת שפרנסיה צריכה לקבל את הפרס הזה…
כי היא הצילה את חיי.
סליחה.
לעולם לא יהיה אדם שאהיה חייבת לו יותר מאשר לפרנסיה.
העובדה שמישהי לא היססה אפילו להיות תורמת
הייתה דבר מדהים להפליא.
עשיתי קעקוע איתה יחד.
- 19 ביוני 2017 -
זה היה התאריך שבו בוצעה השתלת הכליה.
אני חושבת שזה היה צריך לקרות באופן שבו זה קרה
כדי שאהפוך למי שאני כיום.
נועדתי לעבור את זה כדי שאעשה דברים בשביל אחרים.
- טורנס, קליפורניה -
סלינה היקרה,
יש בינינו חיבור חזק מאוד.
"גם אני מטקסס, סלינה."
ועברתי לדרום קליפורניה עם בעלי הטרי ובתי הצעירה
לפני כ-20 שנה כדי ללמד תלמידים זרים אנגלית כשפה שנייה, מתמטיקה ומדעים.
הייתי מרוצה מהחיים ואז חלה תפנית רעה בחיי.
התחלתי לחוות תסמינים מוזרים.
הייתי מבולבלת, לא יכולתי לחשוב בבהירות.
השיער שלי נשר.
פתאום התחלתי לעלות הרבה במשקל.
הזמן חלף, ושום דבר לא השתפר.
למזלי, למדתי ביולוגיה,
אז היה לי מספיק ידע כדי להתחיל לחקור בעצמי.
אחרי שבחנתי את כל התסמינים שלי והשוויתי אותם לממצאים שלי,
דרשתי לפגוש ראומטולוג.
סלינה, אני לא יודעת איך הרגשת כשקיבלת את האבחנה.
אני חשתי הקלה.
"לפחות היה שם למצב שלי."
זאבת.
זאבת היא המחלה הבלתי נראית.
אנחנו לא נראים כאילו משהו לא בסדר אצלנו.
אנחנו נראים כרגיל, אנחנו נראים טוב ואפילו נפלא.
למשל, כשהיית על השטיח האדום.
אני בטוחה ששמעת דברים כמו,
"היא באמת חולה? היא נראית לי בסדר.
ואנחנו בסדר."
עד שאנחנו לא בסדר.
הייתה לי הידרדרות חריפה שהובילה לשישה חודשים בטיפול נמרץ.
מפני שיש לי זאבת מערכתית, המחלה תקפה את הכליות שלי.
עברתי דיאליזות במשך שש שנים.
זה מוביל אותי לדבר הגדול השני שיש לנו במשותף, סלינה.
שתינו עברנו השתלת כליה.
וואו.
העובדה שדיברת על המחלה ברבים הייתה חשובה מאוד.
- נשף תקווה -
כמו שאת יודעת, הקהילות הלטיניות והשחורות נפגעות בצורה הקשה ביותר.
חשוב מאוד שיהיה לנו המידע הנחוץ לנו
כדי לתת לאנשים את הטיפול שמגיע להם.
אז עכשיו, אני עובדת בקרן הזאבת של אמריקה.
אחד מאירועי הקרן המועדפים עליי הוא הנשף השנתי שנקרא "ערב של תקווה".
הוא נותן לקהילת הזאבת שלנו את התמיכה שאני הייתי רוצה לקבל כשאובחנתי.
"זו המסיבה הכי שווה של השנה.
כמוך…"
גם אני הפכתי לפנים של מחלת הזאבת.
השתתפתי בקמפיין הלאומי הראשון
שנועד לעורר מודעות למחלה שלנו.
- אני נראית בסדר, אבל אני מרגישה חולה. יש לי זאבת? -
אנחנו יודעות שאנחנו פועלות למען מטרה נעלה.
תודה שדיברת בפומבי על המחלה שלנו, סלינה.
מחלת הזאבת היא אויבת אכזרית,
אבל אני גאה להצטרף אלייך למאבק.
וואו. לא ציפיתי לזה.
זה מדהים, וונדי.
אני לא יודעת מה לומר. תודה לך.
- "נדיר" 2020 -
"מותק, מותק היית מרוחק כל כך…"
אני ממש פגיעה ורגשנית.
כתיבת שירים יכולה לחשוף המון רגשות שונים.
זה מטהר. זה משהו שאני כמעט חייבת לעשות.
זו דרך ביטוי.
"ראיתי איך אנחנו מזדקנים, מזדקנים שורפים טוסטים בטוסטר"
אז גם כשאני יוצרת שיר קצבי,
תהיה בו מעט עצבות.
וזה בסדר מבחינתי.
אני אוהבת כשיש במוזיקה שלי תוכן שגורם לאנשים לתהות,
"אוקיי, מה היא רצתה לומר?"
ואז הם צריכים לגלות בעצמם.
למרבה הפלא, לרוב הם צודקים.
היי, רציתי להקדיש זמן כדי להודיע לכם משהו קצר…
- סלינה גומז הודעה ממני -
כי לא פרסמתי הרבה לאחרונה.
יש לי יחסי אהבה-שנאה רציניים עם הרשתות החברתיות.
אבל במהלך הבחירות האחרונות
שמחתי מאוד שהייתה לי הפלטפורמה שלי.
בלי צדק, אין שלום!
- סולידריות דורשים צדק לג'ורג' -
בלי צדק, אין שלום!
- חיי שחורים חשובים -
הרבה דברים מעניינים התחילו לקרות בעולם ובמדינה שלנו.
- משטרה -
וזה היה דוחה ומסוכן.
זה היה מדאיג מאוד וזה היה קשור בקשר הדוק לצבע עור.
- הם אוהבים את התרבות שלנו, ולא אותנו -
- הפיכה בניו יורק -
היה לי צורך לדעת איך אוכל לתקן משהו.
הקולות שהיו צריכים להישמע לא היו שלי,
אבל הייתה לי הבמה להשמיע אותם.
קוראים לי רובי ברידג'ס,
ואני רוצה להקדיש רגע כדי להודות לסלינה
על ההזדמנות המדהימה הזו לדבר ישירות אליכם.
- הודעה מ@RUBYBRIDGESOFFICIAL -
אז החלטתי להעביר את הפלטפורמה שלי
לאנשים שחוו את הדברים האלה בחייהם,
לאנשים שיודעים.
אנחנו מאמינים ששטרות לא קובעים את אנושיותכם
ושגזע לא קובע את ערככם.
והייתי ממש מרוצה,
כי יכולתי ללמוד מזה.
זה גרם לי להיות להוטה יותר להילחם בשביל הדברים שאני מאמינה בהם.
- ברוקלין, ניו יורק -
סלינה היקרה,
את יודעת שאני פעילה
שנלחמת למען ההגינות והכבוד של טרנסג'נדרים שחורים
לאורך הקריירה שלי.
ממש עם סיום לימודיי באוניברסיטה הייתי כתבת בעיתון קטן
בג'ורג'יה, המדינה שבה נולדתי.
כפי שאת יכולה לתאר לעצמך, בזמנו, היו אפשרויות מוגבלות למדי עבורי
לפעול בתור אישה טרנסג'נדרית אמיתית במלוא הדרה.
"עדיין קיימת אפליה קשה נגד טרנסג'נדרים
בחברה שלנו."
ממעיטים בערכנו במקומות העבודה,
בבתי הספר, בממשלה
ואפילו בבתינו ובקהילות שלנו.
ידעתי שאני צריכה לתמוך בקהילת הטרנסג'נדרים ולשרת אותה.
אז התחלתי לעבוד עם מארגני קהילה באטלנטה.
הפכתי למארגנת לאומית במרכז הזכויות לטרנסג'נדרים,
שהוא הארגון הכי הגדול בארה"ב בהנהגת טרנסג'נדרים.
ב-2018 מוניתי לעורכת ראשית במגזין "אאוט",
"והפכתי לאישה הטרנסג'נדרית הראשונה
שמחזיקה בתפקיד בכיר במגזין".
- רקל ויליס עושה היסטוריה -
שמחתי מאוד שיכולתי להרחיב את הנרטיב של הקהילה שלנו.
- פרויקט מודעות האבל לטרנסיות -
סלינה, תמיד חשבתי שאת נפלאה.
עוד לפני שרוב האנשים הקדישו את הפלטפורמה שלהם כחלק מהטרנד,
את הקדשת את הפלטפורמה שלך להשמעת קולם…
- צדק זה אהבה -
של המנהיגים השחורים העוסקים בצדק חברתי.
- חיי שחורים חשובים -
של מי הרחובות? -הרחובות שלנו!
אנחנו, הטרנסג'נדרים השחורים,
לא מתמודדים רק עם האיום המתמיד של אלימות שלטונית…
- הגנו על טרנסים שחורים -
אלא גם עם אלימות ועם אפליה בקהילות שלנו.
- טרנסים אוהבים -
ב-13 ביוני 2020
נתת לי את ההזדמנות להשתלט על חשבון האינסטגרם שלך.
ידעתי שזה לא דבר של מה בכך.
אחרי הכול, יש לך קהל עצום בכל העולם
באחד מחשבונות האינסטגרם עם הכי הרבה עוקבים.
יכולתי לשתף בהיסטוריה של פעילים טרנסג'נדרים שחורים
כמו מרשה פ' ג'ונסון ומיס מייג'ור.
יכולתי לשתף ברשימת משאבים שכתבו חברי קהילה
של מנהיגים וארגונים טרנסג'נדרים שחורים אחרים.
"זה לא קידם רק אותי.
זה קידם את התנועה שלנו."
בעקבות ההשתלטות על חשבון האינסטגרם שלך,
יכולתי להשתמש בפלטפורמה המורחבת שלי
כדי לתמוך במאמצים הארגוניים של צעדה היסטורית כאן בברוקלין.
- 14 ביוני 2020 -
צדק! עכשיו!
קראנו לה "השחרור של ברוקלין",
והיא התמקדה בהוקרת חייהם של טרנסג'נדרים שחורים שאיבדנו.
- טרנסים שחורים חשובים -
יש לי אמונה בכוח שלכם.
יש לי אמונה בכוח שלנו. -יש לי אמונה…
זו הייתה הפעם הראשונה שהיה קהל גדול כל כך.
חמישה עשר אלף אנשים שהתקבצו במיוחד בשביל טרנסג'נדרים שחורים.
יש לי אמונה בכוח של טרנסג'נדרים שחורים.
- חיי טרנסג'נדרים שחורים חשובים -
זה היה רגע חסר תקדים
שלעולם לא אשכח, עד סוף ימיי.
"לשחרר טרנסג'נדרים שחורים משחרר את כולם."
סלינה, תודה לך שהראית מה זה אומר להיות מנהיגה
ושנכנסת לפעולה ברגע שבו טרנסג'נדרים שחורים היו הכי זקוקים לך.
עד שננצח.
תראי, אנחנו תואמות.
מעולם לא רציתי להיות מורמת מעם.
אימא שלי תמיד לימדה אותי שאף אחד לא גדול יותר,
טוב יותר או גרוע יותר.
כולנו שווים, אבל פשוט גדלנו בצורה שונה.
ככה אני רואה את החיים שלי.
בגלל זה הפגישות שלי עם מעריצים אמורות להימשך שעה וחצי,
אבל לרוב הן נמשכות שלוש שעות.
ואני לא משקרת. אפשר לבדוק את זה.
זה מפני שאני יכולה לנהל שיחות עם מעריצים
שאני לא חושבת שהייתי יכולה לנהל
אילו הייתי איזו מישהי מושלמת.
ולא מדובר בסתם מעריצים, אלה אנשים.
ואני אוהבת אנשים.
סלינה, בלי הדוגמה האישית שלך,
לא היו לי הכלים הנחוצים כדי להשמיע את קולי.
אני מודה לך מעומק ליבי על כך שהפכת את הקשיים של רבים מאיתנו,
שמרגישים כאילו שהגוף והנפש שלנו לא בשליטתנו, לגלויים.
אוהבת, רקל.
שלך, וונדי.
שולחת המון אהבה, מריאנה.
מלא הערכה, ג'ייק.
אני פשוט משתמשת בכל מה שיש לי כדי לעשות מעשים טובים.
זה משהו שמסב לי המון אושר.
תרגום: גלעד וייס