Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
DEN 7. MAJ 2022
VAR LGBTQ+-KOMIKERE FRA HELE VERDEN
SAMLET PÅ DET GRÆSKE TEATER I LOS ANGELES
TIL EN HISTORISK AFTEN MED COMEDY.
En kunstner, der kan tage sine egne oplevelser
og bruge dem til at skabe forandring med,
de har evnen til at ændre verden.
DET TOG 100 ÅR AT NÅ DET GRÆSKE TEATER,
FLERE GENERATIONER AF STÆDIGE KOMIKERE
OG ET UTAL AF JOKES.
Som 14-årig fortalte jeg min mor, at jeg ville være komiker, og hun sagde:
"Måske er det bedre, hvis du bare dør."
Når du ser en queer standupkomiker, forstår du ikke, hvor meget modgang
de måtte overvinde for at ende i jeres fjernsyn,
jeres film, selv dit Instagram-feed.
Jeg er elendig til det her.
Ser jeg okay ud?
Dengang jeg startede,
var der ikke mange queer komikere.
Man hørte mere om stoffer end om homoseksuelle.
Da jeg startede,
hvis man talte om at være homoseksuel, rystede folk på hovedet
eller sikrede sig, at de havde hørt rigtigt.
Alle har en historie om nogen, der råbte "svans" efter dem.
Engang sagde én: "Jøde!"
Jeg sagde: "Ja?"
Jeg var ikke åben, da jeg startede med comedy...
For 40 år siden. Hvad fanden?
Det var skræmmende for folk.
De blev i skabet for karrierens skyld og måtte så træffe den svære beslutning.
"Jeg springer ud. Jeg vil ikke skjule det mere."
Det var sådan: "Nu er det nok. Nu må der ske en forandring."
Lad os komme videre."
Revolutionen bliver ikke vist på tv.
Bevægelsen handler ikke om seksuelle præferencer.
Den handler om retten til at elske.
Hvis jeg aldrig havde sex med en kvinde igen, ville jeg stadig være lesbisk.
Det var meget vigtigt, at vi kunne ses,
vi skulle ses, og at vi kan være sjove.
Lesbisk, men ikke glad.
Der har været mange før os. Vi har været i gang længe.
En meget stor gruppe mennesker,
der går på tværs af tidsaldre.
Vi har været på en lang rejse.
Queer komikere, queer historie, det fortjener at blive talt om.
Og nu er det endelig muligt.
Er I klar til at skrive historie?
STAND OUT - DET GRÆSKE TEATER LOS ANGELES - 7. MAJ 2022
Vi laver et show
med 22 LGBTQ+-artister.
Det ville ikke være sket for 20 år siden.
Det er utroligt.
Det er meget bedre for mig at være standupkomiker nu,
end det har været nogensinde før.
For i meget lang tid
var folk som mig sat uden for spillet.
Homoseksualitet var noget, man var bange for at indrømme i sit privatliv.
Da jeg var en ung komiker, var der meget homofobi.
Man måtte passe på, hvad man gjorde, hvem man talte med, hvem der vidste det.
Sådan var det dengang, ikke?
Det truede hele éns karriere, éns liv.
Homoer vil bare have det sjovt.
Al mulig comedy accepteres nu.
Jeg troede ikke, det ville ske i mit liv.
- Så længe I er glade. - Meget glade.
- Det er godt. - Ja. Alle er oppe at køre.
Os allesammen samlet i ét rum...
Det er vildt. Noget helt særligt.
Da jeg startede ud...
Jeg skulle med i Last Comic Standing.
Jeg spurgte: "Skal jeg være bekymret for at springe ud?
Min joke, som jeg vil fortælle på tv,
handler om min homoseksualitet."
De sagde: "Ja, det er den, du er.
Du skal ikke skjule, hvem du er." Og jeg sagde:
"Fedt!"
Det skyldes alle de mennesker, der kom før mig.
Denne pige er blevet smidt ud af lande
på grund af sin rabiate feministiske interesse
og har hjulpet kvinder så meget. Byd hende velkommen.
Robin Tyler!
Nogle gange bliver folk sure over mit indhold.
Jeg ved ikke hvorfor,
for jeg siger bare sandheden, men ofte bliver de sure.
Jeg husker, at en fyr rejste sig og var meget ubehøvlet.
"Jeg kan ikke lide, hvad du siger."
Så sagde han det, der skulle gøre mig vred:
"Er du lesbisk?"
Og jeg sagde: "Er du alternativet?"
SCENE - ROBIN OPTAGELSE - 1
Hvornår indså du, at du var lesbisk?
Da lægen tog imod mig ved fødslen... Det gjorde han faktisk ikke.
Min mor gjorde, og lægen slog mig, og jeg slog igen,
og jeg vidste, at jeg var lesbisk.
Jeg sprang ud i...
Da jeg var 16 år gammel, i 1958.
Jeg kaldte mig selv for en "prærielebbe", fordi jeg var fra canadiske prærier.
Jeg læste en artikel, hvor der stod:
"Hvis du er kvinde og elsker en anden kvinde, er du lesbisk.
Folk kan kalde det forkert, men det føles rigtigt for dig. Det er rigtigt."
Underskrevet Del Martin og Phyllis Lyon.
Så jeg tænkte: "Fantastisk. Jeg er lesbisk. Jeg siger det til alle."
Jeg troede, det var som at være vædder.
Så jeg fortalte det til min mor, og hun tog det skidt.
Men på grund af den ene tekst følte jeg aldrig skyld,
var aldrig i skabet.
Skabe er lodrette kister.
Man kvæles ihjel.
Jeg flyttede til New York i 1962,
og jeg mødte en kvinde, der lignede Audrey Hepburn,
Pat Harrison,
og jeg sagde: "Jeg er forelsket og vil giftes med dig."
Hendes partner tog det ikke pænt. Men jeg endte med Patti i 55 år.
Og Patti og jeg blev Harrison og Tylers komikerhold.
Lad mig fortælle, at Patti og jeg mødtes på sædvanlig vis.
Jeg kørte lastbilen, og hun læssede den.
Dengang lavede vi feministisk indhold,
men vores publikum var også bøsser og lesbiske.
Vi begyndte at se flere springe ud på det tidspunkt,
fordi lesbiske og bøssers borgerrettigheder blev en bevægelse.
I 1969 sker Stonewall.
Det gav genlyd i homoseksuelle kredse,
for det var første gang, vi forsvarede os selv.
Stonewalloprøret betragtes af mange
som begyndelsen på homomilitans.
Stonewall var en bar i Greenwich Village i New York.
Populær blandt homoer.
Politiet ransagede stedet.
Folk valgte at kæmpe imod.
Det startede en politisk bevægelse, der i sidste ende handlede om at være ude.
Unge modkulturelle homoseksuelle ville have deres revolution.
At være queer har altid fandtes og vil altid findes i dette land.
Stonewall er en utroligt vigtig milepæl,
men det startede ikke der.
Der var helt sikkert folk, der havde skabt sig et navn før Anden Verdenskrig.
Rae Bourbon er et perfekt eksempel på det.
Selvom folk om andet taler,
er det Rae og ikke Mary, jeg mig kalder.
Og har du hørt onde tunger sladre,
så er det noget pladder.
Der var sket store fremskridt i 20'erne hvad angår synlighed.
"SVANSEPARADE"
Men Depressionen og Anden Verdenskrig
førte os ind i en konservativ tidsalder.
Efter Anden Verdenskrig var der, ligesom angsten for de røde,
en angst for homoseksuelle,
hvor man så homoseksuelle som en samfundstrussel i USA.
Det meste standup i 1950'erne og 60'erne
var heteroseksuelle mænd.
Og for mange af dem var deres komik bundet op på
frygten for at fremstå som homoer.
Mel Brooks og Carl Reiner, skønne komikere,
men så meget af deres indhold kredsede om deres frygt
for at fremstå som homoer.
Det fascinerer mig, når du fortæller private ting
om vigtige historiske personligheder.
General Custer interesserer mig.
En svans.
Nej, general Custer. Han var general.
Jeg var der, Charlie. Han er en svans.
Det var en undertrykkende tid.
Men efter Stonewall sker der et kulturelt skift,
og jeg tror, at det kulturelle skift
kunne ses i den comedy, der blev produceret.
Sidste chance.
Hvis der om 20 minutter ingen tilmeldte er til blind date-grillfesten,
så aflyser jeg den.
Harrison og Tyler havde et talkshow, som jeg skrev.
Jeg aflyser cigaretrulleturneringen,
og jeg går nedenunder og gør noget slemt ved jacuzzien.
De var ekstremt hippe, et team både på og uden for skærmen,
men de var ikke ude på tv.
Godmorgen, engel.
Godmorgen, røde.
Må jeg ryge?
Ja da.
Dengang var det ikke accepteret at sige, at man var homoseksuel på scenen,
medmindre man optrådte for et homoseksuelt publikum
et sted, hvor alle vidste det i forvejen, så man lige så godt kunne tale om det.
LESBISKE TIDEVAND
Jeg optrådte tit på Fairmont Hotel i San Francisco.
Totalt gennemsnitligt.
Virksomhedschefer eller rige folk,
men jeg fik fjernet dresscoden på hverdage,
så man kunne se lesbiske danse derinde i overalls og klipklapper.
Og de små briller.
Det var fantastisk.
Jeg har aldrig set mig selv som en klassisk standupper.
Det handlede altid om karaktererne.
Jeg er her for det heteroseksuelle samfund
som en håndsrækning til det homoseksuelle samfund,
og jeg har Fredens Quiche med.
Rent faktisk troede mange af os i Calumet City,
at quiche forårsagede homoseksualitet.
Rigtige mænd spiser ikke quiche. Jeg ved, de ikke kan stave til det.
Jeg tror, at karaktererne udsprang af
et ønske om at skabe en bedre verden.
Dette er frøken Ernestine Tomlin fra AT&T.
Jeg følte, at Ernestine kunne ændre verden.
Som om hun kunne hindre AT&T's position som monopol,
og alt ville blive bedre.
Nej, det er ikke et land.
Nej, vi er meget større end det.
Komikken afspejler ofte, hvad vi oplever.
Måske viser de vejen eller fortæller,
giver et praj om, hvordan tingene kunne være.
Der er to kønne damer, der bor nede ad gaden
i det grønne hus med tre hunde i gården,
og jeg spurgte, hvorfor der ingen far er, og de sagde, det er fordi, de er lesbiske.
Jeg så dem kysse hinanden farvel på deres veranda i går.
Jeg tror, jeg vil ændre mit navn fra Edith Ann til "Lesbisk."
Det lyder sødt.
Jeg var nogenlunde ude over for det homoseksuelle publikum.
Jeg havde aldrig udtalt noget offentligt,
og det var alligevel 70'erne.
De havde tilbudt mig forsiden af Time i '75 for at springe ud,
og jeg var fornærmet over, at de troede, jeg ville bytte min seksualitet eller liv
for forsiden af Time.
"JEG ER HOMOSEKSUEL" KAMPEN FOR ACCEPT
De ville bare lave en artikel om homoseksuelle,
hvilket var fint,
men det var tidligt at springe ud.
HOMOSEKSUELLES RETTIGHEDER: EN MODBEVÆGELSE?
Verden var stadig ikke så fed.
Jesus elsker mig
Anita Bryant var engang kendt som appelsinjuicesælger.
Ikke længere.
Hendes gruppe arbejder på at få ophævet en ny lov,
der beskytter homoseksuelles jobs og boliger.
Anita Bryant var en "sanger".
Og Anita Bryant besluttede, at hun var genfødt,
og hun byggede en kampagne på at fjerne rettigheder fra homoseksuelle.
Og overalt i landet begyndte de at bekæmpe homoseksuelles rettigheder.
Vi taler om faren ved, at homoseksuelle bliver en rollemodel for vores børn.
Det ville have vidtrækkende konsekvenser for vores børn og nation.
De må gerne blive genfødt, men hvorfor skal de komme tilbage som sig selv?
Homoseksuelle kan ikke formere sig biologisk,
men de må formere sig ved at rekruttere vores børn.
Mit navn er Harvey Milk, og jeg er her for at rekruttere jer!
Jeg er træt af at høre Anita Bryant'erne
fordreje Bibelens ord, så de passer til deres eget forvrængede syn.
Comedy blev en modstandshandling.
At få dem til at grine,
og når de griner og slapper af, så bang,
så har man dem.
De eneste, der hader Anita Bryant mere end homoseksuelle,
er musikelskere.
På grund af Anita Bryant
forstod vi, at vi måtte organisere os politisk for at kæmpe imod,
og humor var en vigtig del af bevægelsen.
EN STJERNEBESAT AFTEN FOR RETTIGHEDER, 1977
I 1977 VAR LILY TOMLIN HOVEDNAVN TIL ET VELGØRENHEDSSHOW
I HOLLYWOOD BOWL, "STJERNEBESAT AFTEN FOR RETTIGHEDER".
Tak.
INDSAMLINGEN BLEV ORGANISERET SOM MODSVAR...
Mange tak.
...TIL BEVÆGELSEN MOD HOMOSEKSUELLE ANFØRT AF ANITA BRYANT.
Det varmer at få sådan en varm modtagelse.
Husker I i gamle dage, da vi tog en dåse spraymaling
ned i viadukten og malede ord på fire bogstaver?
Og næste dag havde en voksen ændret det til "Buick."
Den Stjernebesatte Aften kaldte sig en menneskerettighedsvelgørenhed,
men den handlede om homoseksuelle.
Og selvfølgelig var ingen homoer dengang.
Bare generte.
Det var et stort homoseksuelt publikum,
og jeg ville med, for jeg ville se Richard Pryor.
Producenten bad mig om at få Richard Pryor til at lave showet.
Jeg blev venner med ham under mine første specialudsendelser.
Vi var en slags sjælevenner inden for comedy,
og han var en af mine absolutte favoritter,
og jeg sagde: "Beder du om Richard, får du Richard."
Jeg kom her
for menneskerettigheder og...
Tak.
Jeg fandt ud af, at det i virkeligheden handler om
ikke at blive taget med en pik i munden.
Da Richard kom ud, gik publikum bare amok.
Og en skiderik herude kom ud og erklærede, at han er bøsse.
"Ja. Jeg sutter pik."
"Jeg er byens borgmester. Jeg har ret til at sutte en pik."
Ingen gjorde noget.
Alle, som man siger i politik, undgik emnet.
Jeg har suttet en pik.
I 1952. Jeg suttede Wilbur Harps pik.
Det var smukt.
Richard Pryor er en lysende figur inden for queer comedy,
men vi må ikke tale om det.
Han talte uforfærdet om alle, han havde elsket,
alt det lort, han havde lavet,
og det er stadig utroligt, at han var så ærlig, som han var,
i 1960'erne og 70'erne.
Wilbur gik til den med sine knæ omkring éns talje.
Så kommer man hurtigt.
Og så gik Richard bare fra det til...
Jeg ser ingen niggas herude.
Jeg ser omkring fire niggas sidde derude, som I har spredt rundt omkring.
Han følte, han var til en hvid begivenhed. Det passede ikke Richard.
Men I hvide morer jer rigtigt.
I siger: "Giv os rettigheder."
Og så sprængte han publikum i småstykker.
Mens niggas brændte i Watts,
fjollede I røvhuller rundt på Hollywood Boulevard.
I var pisseligeglade.
Jeg vidste, at sådan noget kunne ske.
Denne aften handler om menneskerettigheder.
Og jeg er et menneske.
Og til sidst sagde han: "I kan kysse min rige, sorte røv." Og gik.
Og selvfølgelig var alle oprørte.
Jeg sagde: "Tja...
Han gav sin mening til kende. Det er fedt."
PRYOR ANGRIBER PUBLIKUM TIL VELGØRENHED
Komikere er i frontlinjen af enhver kamp.
Folk tror, at alle homoseksuelle har alt til fælles.
Sådan er det ikke.
Der er et stort spænd.
Der er homoseksuelle kvindehadere.
Der er homoseksuelle racister, og det skal folk vide.
Det er dét, comedy kan.
Comedy er sukkeret, der omkranser medicinen.
Når man griner...
Man slår ikke nogen, hvis de får én til at grine.
Enhver komiker, der qua deres virke konfronterer
den snæversynethed og det had, der begrænser og styrer vores muligheder,
er en aktivist.
Ingen havde været ude før i comedy.
Patti sagde, jeg skulle, men jeg kunne ikke gøre det sjovt.
Der var ingen at efterligne, så jeg måtte finde på det selv.
Vores næste gæst har udgivet et nyt album, Always a Bridesmaid, Never a Groom.
Velkommen, Robin Tyler!
Jeg endte med at deltage i Norm Crosby Show, ude som lesbisk.
Jeg var den første på tv.
Den lige-ulige plan virker ikke her, vel?
De homoseksuelle er afsted mandag, de heteroseksuelle tirsdag.
Hvorfor dog det?
Jeg gik ned ad gaden med en bøsse, Terry. Meget stolt.
En fyr kom hen og sagde: "Jeg ved, hvad du er. En homoseksuel."
"De burde sende alle jer homoseksuelle ud på en ø et sted."
Terry sagde: "Det gjorde de, skat. Manhattan."
Og så jokede jeg med, at Anita Bryant er for kristendom,
hvad mal-efter-tal er for kunst. Ikke?
Næste dag i avisen
står der, at erklæret lesbiske Robin Tyler angriber Anita Bryant.
Og vi mistede vores kontrakt med tv-kanalen.
Det var hårdt. Ligesom vi havde højdepunkter
og fantastiske ting, der skete.
Det gjorde ondt.
Fordi det var modigt.
Kys i dag farvel
Og vis mig vej til i morgen
Vi gjorde, hvad vi skulle...
Det krævede mod og engagement.
For hvert ord er en kugle.
Du er et ladt våben, og alt, du siger, kan finde et mål.
De ville ikke høre det.
Det har været en risiko.
Det er derfor, vi ikke sprang ud i 70'erne og 80'erne,
for der har altid været den risiko.
SANTA MONICA BAY VI VIL IKKE TIE MERE!
GAY PRIDE VEST
Man rykker aldrig fremad uden at møde modstand.
Så jeg vidste, at jeg måtte kæmpe videre,
og sagde til Patti, at jeg altid vil kæmpe,
fordi comedy trænger igennem til folk, som intet andet kan.
Kender man ingen homoseksuelle, kan de skræmme.
Da vi begyndte at springe ud,
vidste folk pludselig, at det var deres søn, deres fætter,
og så grinede de ikke af os mere.
ANTI-BIAS-LOV OPHÆVET
Vi kommer ikke fra kærlighed til magt.
Vi kommer fra kærlighedens kraft,
og den vil holde os oppe.
For vi skal være frie. Vi vil blive frie.
Vi bliver frie. For vi er overalt!
VI ER OVERALT
Man må forbedre folks liv på enhver grundlæggende vis,
så alle har nogenlunde stabile, lige chancer for at opnå noget
eller udleve deres liv, hvad som helst.
Det er min tilgang til comedy.
Det gjorde måske en forskel.
Da jeg var barn, talte ingen om homoseksualitet.
Og her er så disse to kvinder,
disse to værdige performere,
der kæmper for forandring
på hver sin måde
i 70'erne!
Der er en meget særlig person, Jane Wagner,
hvis talent har bidraget mere til det, jeg har gjort, end nogen anden,
og som jeg deler denne ære med.
Det er at være modig og tro mod sig selv og konfrontere magten med sandheden.
I 70'erne begyndte homoseksuelle at rykke fremad,
og man håber bare, at den næste gruppe af komikere vil følge efter.
Det glæder mig at byde velkommen til en særlig person.
Det ene øjeblik har jeg lyst til Chiquita-bananer
Det næste en lækker Crab Louie
Værsgo, afslør mig bare!
Sandra Bernhard.
Jeg var fan af Lily Tomlin,
siden jeg så hende i Laugh-In i sin tid.
Hun var en åbenbaring.
Vi har alle vores prøvesten.
Det er vigtigt.
Den forbindelse, vi har med andre homoseksuelle performere,
er meget stærk.
Og Sandra var bare...
Alt, hvad hun gjorde... Jeg ville bare være som hende.
Comedy er den balsam, der siger:
"Jeg vil berolige dig og udjævne al din frygt,
og jeg vil befri dig fra din egen undertrykkelse."
Det er kun rimeligt at afsløre nogle af jer i aften.
Sandra Bernhard, de fleste vidste, hvem hun var,
fordi hun var i filmen The King of Comedy,
En Martin Scorsese-film med Robert De Niro,
og hun blev endnu mere berømt for sine optrædener i David Letterman.
Hver gang hun var med, var det en begivenhed.
- Før vi slutter af... - Vil du se, hvordan jeg føder?
Stop. Vi vil ikke...
Jeg tænker på mine optrædener som en varieté,
fordi de indeholder alle elementer af performance.
Det er som at være i 70'erne.
Dengang havde de varietéshows,
og det var kernen af amerikansk underholdning.
Jeg kommer.
Varietéshows i 1970'erne var som et kalejdoskop.
Der var karakterer og musikalske indslag og kostumer.
For de unge queers i 70'erne
var det: "Den verden vil jeg bo i."
Varietéshows var en stor del af mit liv, da jeg var barn.
"Det er dét, jeg vil lave."
Jeg elskede Flip Wilson. Han var i et varietéshow.
Og Geraldine var meget glamourøs.
Jeg tjekkede dig ud for længe siden.
Han var ikke bare en mand i en kjole.
Det var Geraldine, der var sjov, mens hun var klædt i drag.
Jeg elsker varieténumre,
og jeg har skrevet for mange folk.
Jeg deltog i $1.98 Beauty Contest,
og jeg vandt.
Jeg troede, det var Kris Kristofferson, så...
De orienterede sig mod de shows og så måske sig selv i en sangerinde,
i et kostume eller i en skuespiller.
For 50 år siden!
De var et arnested for både implicitte og eksplicitte queerdos.
De skabte en model med muligheder for queer folk
i 60'erne og 70'erne,
fordi de ikke havde nogen udenfor, der var offentligt tilgængelige.
Lækkert.
I 1984 mødte jeg en ved navn John Boscovich,
og vi begyndte at skrive indhold og arbejde på sange,
der blandede popmusik, comedy og satire,
og det blev mit show Without You I'm Nothing.
Det er den første dag på jobbet og den første date med chefen,
og han tager mig på en rundtur i San Francisco, der overgår mine drømme.
Sandra Bernhard integrerede narrativer i historiefortælling og sange og glamour.
Det var gennemsyret af en queer sensibilitet,
og det var en helt anden måde at lave comedy på.
Vi begynder på Lombard Street, verdens mest snoede gade,
og jeg har aldrig følt mig så straight.
Vi prøvede bare at være sjove
og gøre noget, der var klogt og vildt
og omvæltende.
Without You I'm Nothing var også utroligt politisk,
fordi Ronald Reagan-årene begyndte
med meget konservativ republikansk, religiøs højredrejet politik.
Det religiøse USA er ved at vågne,
måske lige til tiden for vores lands skyld.
Tingene ændrede sig.
Vi oplevede
seksuel frigørelse og homoseksuel frigørelse, og de to sammen,
og blev samtidig straffet for det.
Jeg kender præster, nu på prædikestolen,
som er heteroseksuelle, lever normale liv, som kom til os
som praktiserende homoseksuelle.
Vi indførte dem i Jesus Kristi lære.
De blev født på ny. Deres livsstil blev ændret.
Jeg tænkte: "Hvorfor vil vi undertrykke hinanden? Tage ting fra hinanden?
Hvorfor skal vores skuffelser og traumer begrænse andre?"
"FLERTAL" MOD HOMOSEKSUELLE
Tanken i de homoseksuelles befrielsesbevægelse er:
"Jeg vil bare udtrykke min seksualitet, som jeg har behov for det."
Der var en homokultur, der for alvor var sprunget ud,
men det politiske klima for homoseksuelle i 1980'erne
ændrede virkelig homokulturens karakter.
Det var en ordentlig lussing,
der krævede, at folk blev politiske på en helt anden måde.
Fra Christopher Street til Castro.
Fra Stonewall til den uge, hvor Judy Garland døde.
Fra Little Richard til Liberace.
Der er et umiskendeligt beat.
Vi lever i meget undertrykkende tider.
AIDS-epidemien havde fået fat,
og jeg tror, der var meget aktivisme,
som altid kommer i kølvandet på en republikansk regering,
som prøver at knuse alle de sociale problemer.
Så det her blev den næste bølge
af at skulle være med og kaste sig helhjertet ind i det.
Der er noget...
Den gamle religion...
...jeg vil spørge dig
...og den gamle grundlov.
Der er noget, jeg vil vide
93 % af alle amerikanere
mener ikke, at homoseksualitet er en acceptabel alternativ livsstil.
...Du har svarene
Svarene kan findes i Guds ord.
Så sig mig...
Reagan var rædsom.
Det var hårdt, men Sandra var så modig.
Bare en vild kvinde, der påpeger hykleriet.
Jerry Falwell prøver at modstå funk,
og han siger, vi skal modstå funk.
Jerry Falwell giver efter for funk.
Og det var så sjovt at se, og det var bare imponerende.
Man kan ikke modstå funk.
For funk bekæmper fascisme, racisme, sexisme, homofobi.
Det var som et kampråb, som at iføre sig krigerdragten
og sige: "Vi skal kæmpe imod det her og komme ud på den anden side."
I kommer til at funke, utaknemmelige røvhuller!
Hun sprængte de seksuelle grænser,
og folk blev draget af hende.
Jeg mødte mange skønne folk. Mary Tyler Moore kom til mit show.
Keith Haring og Madonna.
Hvor er hun? Madonna?
Madonna? Kom ud!
I queer-kulturen var der et før Sandra Bernhard og Madonna
i David Letterman og et efter.
- Hvad laver I? - Normalt er vi på Kava Bar eller MK.
- På vej til Cubby... - Hole.
Jeg sværger, at jeg nok blev til en bunke støv på gulvet.
"Hvad sker der?"
De nævnte Cubbyhole, som var en lesbisk bar i New York City.
Jeg tror, det er på tide at være ærlige.
Når som helst, skat.
- Vær ærlig. - Jeg hader den slags.
Jeg hader bare den slags.
- Ja. Jeg gik i seng med Sean! - Okay, klap i!
- Og han var forfærdelig! - Okay.
Du lyver!
- Hør nu... - Du var meget bedre!
Madonna og Sandra var to meget succesrige,
magtfulde kvinder, der flirtede åbenlyst med hinanden.
Det var meget positivt for queer-samfundet.
Det var mørke tider,
og tingene blev ikke bedre politisk,
og alligevel var der disse øjeblikke,
hvor vi kunne se, hvad der måske ville komme.
I aften, at være sammen, at kunne tale om seksualitet
med sjov, og folk der holder i hånd.
Mænd, kvinder, det er alle mennesker.
Jeg er ikke traumatiseret af 80'erne.
Gudskelov er jeg ikke traumatiseret.
Jeg er heldig,
for det er mange andre.
Jeg elsker jer. Tak, fordi I kom.
Sandra var lige så meget teater og musik som comedy,
og det var jeg altid draget af.
Da jeg så folk som Sandra Bernhard, følte jeg:
"Wow, jeg kan tilføje musik til min standup, og det gør det virkelig...
KOMIKER
Nu tilføjer jeg et talentniveau til noget...
Comedy er så subjektivt. Når man spiller et instrument...
"Så er jeg ikke en komplet klovn.
En klovn i en paryk."
Hvad så, røvhuller?
Jeg elsker standup,
men det eneste problem er at være relaterbar.
Min vej til rigdom og berømmelse er gået så stærkt.
Jeg kun kan relatere til rige mennesker.
Fattige folk deroppe? Mama, jeg kender dig ikke.
Denne sang...
Denne sang er til alle de rige folk.
Hey, rige folk
Smukke, rige folk
Hader I ikke Når I dobbeltparkerer jeres båd?
Wow
Hey, rige folk
At være queer er en slags lærlinge-mentor-baseret verden.
Vi lærer, hvem vi er, gennem de mennesker, vi møder, der nærer vores ånd.
Et fællesskab.
- Godt at se dig, sexede. - Så dejligt at se dig.
- Jeg har savnet dig. - Du godeste. Flot overskæg.
De homoseksuelle komikere holder sammen,
og i det store og hele kan vi godt sammen og holder af hinanden.
Ja, vi taler hårdt til hinanden,
prikker til hinanden. Men vi elsker hinanden.
Der er et kammeratskab, en scene, en familie.
Scott Thompson.
Da jeg studerede, så jeg Scott Thompson fra Kids in the Hall
lave en optræden i Conan O'Brien, og det blæste mig bagover.
Han var ufortrødent ude af skabet, en homoseksuel mand,
og talte om homosex.
Scott, du må hellere introducere dem.
Ja, selvfølgelig, Conan. Det her er Randy og Ralph.
- Randy og Ralph! - Går det godt?
Eller er det Ralph og...
Jeg kan kende dem på hatten.
- Ja. - Men nogle gange er de frække drenge!
Der var tre mænd i fjernsynet, da jeg var ung,
der var åbenlyst homoseksuelle men aldrig fik lov til at være det.
Rip Taylor.
Se her. Det umage par.
Charles Nelson Reilly.
Din regeringstid er forbi, Phillip. Kvinderne kommer til mig.
Paul Lynde.
Sandt eller falsk? Christoffer Columbus gik gerne i mamelukker og lange strømper.
Det er ikke nemt at samle et hold i seks måneder.
Bøsser blev accepteret, så længe de var til grin.
De var bare skandaløse, sjove fyre,
men det var en grinagtig ting dengang.
Da jeg gik ind i comedy, sagde jeg: "Jeg går ikke ind i skabet."
Da jeg begyndte i branchen og startede med comedy,
tænkte jeg, at jeg måske var standupper,
men jeg opdagede tidligt, at det ikke var muligt.
Første gang jeg gik på scenen til en åben mikrofon i 80'erne,
fortalte komikeren, der introducerede mig, at jeg havde givet ham et blowjob.
Så han kaldte mig bogstaveligt for bøsse og hev mig op på scenen.
Så publikum var klar til at hade mig.
Det skete hver gang. Og jeg var lige sprunget ud.
Og det var virkeligt svært.
Så jeg besluttede at skabe karakterer
som en måde at komme omkring den måde, verden fungerede på.
Hele The Kids in the Hall var fyldt med en queer sensibilitet.
Alene det, at mænd klæder sig i kjoler og ser godt ud,
var meget banebrydende.
Frøken Francesca Fiore, slår du din mand?
Hvad?
Nej.
Måske.
Ja! Men det er svært ikke at slå ham.
Scott Thompson tænkte tilsyneladende ikke engang over,
at han ikke måtte sige det, han sagde.
Jeg har brudt med min elsker, Zeke.
Jeg tror, han var mig utro.
Hans kælenavn for mig var: "Næste!"
Med Buddy Cole tog jeg den feminine mandlige homoseksuelle stereotyp
og vendte den om.
Jeg gjorde ikke ham til genstand for jokes
men jer andre.
Nu hvor jeg ejer en homobar, kan jeg ikke blive i skabet mere.
Jeg er så højprofileret som et byrådsmedlem.
Og jeg tror, at den anden hovedårsag til,
at Buddy Cole skiller sig ud fra den slags karakterer før,
er, at han var åbenlyst seksuel.
Bøssen var altid kastreret,
men med Buddy Cole vidste man, at hans karakter knaldede.
Livet kan hurtigt ændre sig,
og samfundet kan hurtigt ændre sig.
I slutningen af 70'erne
var der en bevægelse mod at omfavne de homoseksuelle
i samfundet og på tv.
I film, i popkultur.
Der var Castro, der var disko.
Unge mand, der er et sted, du kan tage hen
Jeg sagde, unge mand...
Folk blev kodet som queer,
og de var populære.
...Mange måder at more sig på
Vi er overalt!
Det er sjovt at bo på Y...
Og så ramte AIDS.
En mystisk sygdom kendt som "bøssepesten"
er blevet en epidemi uden fortilfælde i amerikansk lægehistorie.
Og det blev sat 30, 40 år tilbage.
Øjeblikkeligt, næsten natten over.
STOP AIDS!
Homoseksuelle mænd blev betragtet som modbydelige.
AIDS KURERER BØSSER
Sagen er, at under Reagan-regeringen
er der en pressekonference, da AIDS først dukker op,
og de begynder alle at grine.
PRESSEKONFERENCE
Kender nogen i Det Hvide Hus til epidemien, Larry?
Det er kendt som "bøssepest".
Det er det. Det er ret alvorligt.
En ud af tre, der har fået det her, er død.
Er præsidenten mon klar over det?
Jeg har det ikke. Har du?
Du har det ikke. Det er jeg lettet over at høre, Larry.
Ser Det Hvide Hus med andre ord på det her som en joke?
Jeg er tilhænger af at kunne spøge med alt og enhver gruppe og hvem som helst.
Men hvis det bunder i had, så nej.
SJÆLDEN KRÆFT I 41 HOMOSEKSUELLE
Man spøger ikke med AIDS, mens alle de her mennesker dør.
OVER 100.000 AIDS-DØDSFALD I USA
Der var engang, hvor comedy accepterede homofobi.
Og hvis du ikke tror mig, så åbn Spotify
og skriv "Eddie Murphy bøsser."
Bøsser må ikke glo på min røv, når jeg er på scenen.
Tænk at være homoseksuel fan af Eddie Murphy og høre det som det første.
Det skræmmer mig, for tøserne hænger ud med dem.
De kunne tage på klub, give deres homoseksuelle ven et lille kys...
Og tage hjem med AIDS på læberne. Komme hjem til deres mand. Fem år senere:
"Hr. Johnson, du har AIDS." "AIDS?"
“Jeg er ikke homoseksuel.”
“Klart, det er du ikke.”
Sam Kinison tog på Dangerfield's
og lavede en joke, hvor han sagde...
Fordi et par bøsser knaldede nogle aber.
De kedede sig så meget, at deres egne røvhuller ikke var nok.
På grund af det pis skal vi have gummi på nu.
Jeg så den optræden som en 16-årig i mængden,
og folk løb ikke ud og råbte: "Hvad fanden er det her?
Det er ikke comedy."
De grinede, overvældende, og de var hysteriske.
Når AIDS endelig bryder ud over hele landet som skimmelsvamp,
vil 20 millioner bøsser rende rundt og sige:
"Hvor kan det komme fra?
Hvordan får jeg det?"
Hvordan får du det? Enkelt. Lad mig forklare det.
Hvis du går rundt med lort på din pik hver dag,
så må du få et eller andet. Er du med?
Det var hårdt. Det fik mig til at føle, jeg ikke skulle springe ud.
Det var ikke: "Når jeg springer ud." Det var: "Jeg springer aldrig ud."
Jeg var ikke ude på scenen.
I virkeligheden, men ikke på scenen.
Jeg havde ikke modet.
Jeg frygtede for min karriere.
Jeg arbejdede på klubben Comedy You i The Village,
og pludselig gik en fyr ved navn Bob Smith på scenen.
Det var vigtigt , for der var meget få åbenlyst homoseksuelle komikere i 80'erne.
Jeg kommer fra en meget konservativ familie,
og det var svært at springe ud over for mine forældre.
Jeg annoncerede det med nøje udvalgte ord til Thanksgiving.
"Mor, er du sød at række sovsen til en homoseksuel?"
Hun gav den til min far.
Der var ingen bøsser, der var hovednavne.
Bob Smith var den første
åbenlyst homoseksuelle standupper i The Tonight Show,
og det, jeg ikke helt forstod dengang, var,
at der ingen steder var at gå derfra.
Agenter, managere. De vidste ikke, hvad de skulle gøre.
Der var ingen roller eller steder til dem.
Hvorfor ikke tage hele mig?
Okay.
- Det sker, når kameraerne tænder. - Godt gået.
- Tak. - Tak, Todd.
Jeg vidste ikke, at Todd var bøsse i de første år, jeg kendte ham,
og vi lavede mange shows sammen,
og så sprang han ud på en helt anden måde end mig.
Han sprang ud efter allerede at have etableret sig som en elskelig,
hylende morsomme, velkendte standupkomiker.
Fra "Broderkærlighedens By", byd velkommen til Todd Glass!
Todd Glass, mine damer og herrer.
Med dagens monolog, hr . Todd Glass!
Jeg troede aldrig, jeg ville springe ud. Nogensinde.
Og jeg fik et hjerteanfald.
I Largo en aften efter et show.
Det var Sarah Silverman & Friends, og der var mange komikere.
Efter showet kunne jeg ikke få vejret.
Jeg vidste ikke, hvad det var. Så de tilkaldte en ambulance.
Mens de satte mig i ambulancen, råbte jeg til Sarah:
"Ring til min pige!"
For hun vidste, at jeg var homoseksuel.
"Sarah, ring til min pige,"
selvom jeg ved, hvor ynkeligt det er. Helt ærligt?
Som om nogen tænker: "Jeg tror, han får et hjerteanfald. Og at han er bøsse."
Så på hospitalet
kom min kæreste
for at se mig, og han...
Han gav mig en blomst.
Og så...
Og det var så sødt af ham, han havde plukket den på vej ind,
bare noget ukrudt, tror jeg,
og han lagde den under puden.
Og jeg...
Det knuste mig,
at vores liv var sådan.
Og så tænkte jeg:
"Så snart jeg kommer ud herfra, finder jeg ud af det."
Byd velkommen til skuespiller og komiker Todd Glass!
At springe ud gjorde min standup meget bedre.
Da jeg sprang ud, sagde folk:
"Det er trist, du skulle finde på alle de historier om din pige."
Jeg sagde: "Jeg fandt ikke på. Jeg ændrede dem bare."
For parforhold er bare parforhold i sidste ende.
Derfor, når jeg så komikere sige:
"Kvinder gør dit og dat,"
sagde jeg: "Fyre gør også. Du dater dem bare ikke."
Tror I, når to fyre dater, og de skal være ude 7.30,
at de begge sidder klar i bilen præcist 7.30?
I lang tid var der ingen model.
Vi fandt ud af det på egen hånd.
Jeg er så stolt af dig. Du gjorde det så godt. Tillykke!
Homoseksuelle komikere havde ikke nogen som de mange store
heteroseksuelle, hvide komikere at pejle efter.
Hvordan går det?
Du ser smuk ud. Alt vel?
Jeg har lige været i Palm Springs.
Palm Springs er et utopisk samfund,
der forestiller sig en verden, hvor bøsser og republikanere kan samarbejde.
Efter nogle år med standup
så jeg mine heteroseksuelle, mandlige venner få mentorskab
og vejledning fra folk ligesom dem, der var kommet før dem.
Jeg indså pludselig, at de folk ikke findes for mig.
De findes ikke, fordi de ikke startede standup.
De findes ikke, for de er inde i skabet og bange for mig,
og fordi en del af dem døde af AIDS,
fordi regeringen ikke gjorde noget.
Jeg føler, jeg så op til mange kvindelige komikere
som Sandra Bernhard og alle de kvinder,
som optrådte på det tidspunkt.
Jeg kan ikke engang komme på et eksempel i de sidste mange år,
før mig selv, hvor jeg så en anden homoseksuel mand optræde.
Min indflydelse var queer kvinder.
Jeg er queer.
Sådan identificerer jeg mig,
hvilket for mig betyder, at jeg er ligeglad med, hvem du er.
Jeg vil begæres af dig.
Jeg voksede op i San Francisco, og mit synspunkt som komiker
er nok formet af San Franciscos mangfoldighed.
Vi havde en lang tradition for modkulturelle helte.
Vi havde en lang feministisk tradition.
Vi havde homoseksuelle historiefortællere, og queer comedy var en stor del af det.
Josie's Juice Joint var stedet for homoseksuelle komikere,
og der var også en del i drag.
Folk som Lypsinka, der udvisker grænsen mellem kunst, standup og drag.
Vi blandede politik, aktivisme, punkrock,
og det, at man var queer, fjernede ikke én
fra det, der kunne betragtes som mainstreamsucces.
Man kunne være homo og stadig være en stjerne i San Francisco.
I 1990 gik min standupkarriere ret godt.
Jeg håber, jeg bliver berømt. Jeg er på vej.
Jeg har fået mit eget tv-program.
Det hedder All American Girl, og det er meget... Tak.
Jeg ville kalde det Margaret Cho Show,
fordi jeg er så selvcentreret.
De havde deres egne forslag. Øst møder Vest.
Wok on the Wild Side.
Wok.
Jeg blev rasende og sagde: "Fuck jer. Vi kalder det Kinøjser."
Men når man kommer på tv i bedste sendetid,
er det noget helt andet.
- Den havde jeg på til min springe-ud-fest. - Var du debutant?
Nej, lesbisk.
De forstod det ikke. Ikke kun at jeg var asiat.
Jeg var kvinde. Jeg var grovkornet.
Jeg var queer. Det kunne de ikke engang finde ud af.
De ville have noget, de kunne forstå,
i modsætning til den her grove dame, der kan lide damer.
"Hør, der er et problem.
Tv-kanalen har et problem med dig."
Så min optræden på tv blev virkelig afvist.
ABC SIGER NEJ TIL CHOS "ALL-AMERICAN GIRL"
Queer personer på tv står over for et mærkeligt dilemma,
hvor de gerne må være ude,
men de skal ikke være alt for ude.
"Fint, at du er homo, men vær ikke alt for homo."
“Spørg ikke, fortæl ikke.”
Jeg er kommet i dag for at tale om en svær udfordring,
som har fået en masse
omtale både offentligt og privat.
Vores nations politik for homoseksuelle i militæret.
Vi er her, vi er queer...
Der var en følelse af, at tingene var dårlige og blev værre,
og der var en slags punkagtig gør-det-selv-sensibilitet,
der føltes akut.
Vi er her. Vi er queer. Vi er feminister. Lav ikke numre med os.
Vi har ikke tid til gradvise fremskridt.
Vi må kæmpe nu og her.
TAVSHED = DØD
AIDS-krisen gjorde folk til aktivister,
beskedne folk, som sagde:
"Jeg kan ikke tie længere."
For det var liv eller død.
Min yndlingsaktivistgruppe var fra 80'erne, og det var ACT UP.
Og de havde et godt slogan: "Tavshed er lig med død."
Det betød: "Hvis vi ikke taler om AIDS, dør vi af AIDS,"
og jeg har et lignende slogan:
"Tavshed er lig med ikke-eksistens."
Queer comedy er reelt set måden,
vi håndterede traumer på.
Traumer i form af homofobi, traumer i form af racisme,
traumer i form af sexisme,
traumer i form af ikke at blive accepteret af samfundet.
Så da jeg ikke blev tv-stjerne,
var det et naturligt skridt at gå tilbage til standupkomik.
Jeg ville finde mit publikum. Jeg ville finde min gruppe.
Jeg måtte gøre det på min egen måde.
Margaret Cho!
Jeg kunne lave mine egne comedyshows
og filme dem og lave dem til tv uden at skulle
tænke på, hvad jeg sagde og gjorde. Jeg bestemte.
Jeg var igennem hele den der: "Er jeg homo?"
"Er jeg hetero?"
Og så indså jeg, at jeg bare er løs på tråden.
Da jeg først så Margaret Cho,
var det første gang, jeg så nogen diskutere en queer identitet
uden at fornærme den.
Jeg elsker ordet "svans",
for det beskriver de fyre, jeg kan lide.
Det var: "Homoer findes,
de er ægte, og de er fantastiske."
Jeg tænkte: "Hov. Jeg vidste ikke, man måtte det der."
Vi elsker kun tre ting. Røve, Judy Garland og Margaret Cho.
Hun lavede shows, der var til os, af os,
og det førte til en bølge af alternativ comedy.
Mærkelige, brogede lineups.
En mere mangfoldig komikergruppe,
der ikke lyder som eller ligner komikere, man har set.
Jeg hørte Margaret lave standup for første gang,
og det var alt det, jeg havde fået fortalt, man ikke måtte gøre.
Det var sjofelt, frækt,
hun var ligeglad.
Mange af os følte, at vi ikke passede ind i traditionelle rum.
Jeg fik at vide af andre komikere, da jeg var på vej op:
"Tal ikke om sex."
Hver gang du taler om sex eller bare dating,
minder du folk om, hvordan du har sex.
Selv hvis det ikke er en joke om analsex, går deres hjerner derhen
og gør dem utilpasse.
Så snart jeg fik muligheden,
ville jeg bare tale om de ting, folk prøvede at gemme væk.
Jeg elsker min kæreste. Han er min sjæleven.
Han er hvid, men hver aften
har han lidt asiatisk dna i sig.
Hallo!
Ja! Han hader den joke!
Men han er bunden, så han må tage det.
På det tidspunkt var queer comedy en slags trøst.
Og for mig er det vigtigt for publikum
at have en queer stemme, som de kan finde håb i,
finde glæde i.
Det er livsbekræftende.
Som om hun ikke så mig.
Undskyld.
Jeg er det mest gigantiske menneske i verden.
- Undskyld. - Jeg laver sjov!
Okay.
Perfekt.
Vent. Jeg lægger den væk.
- Hvad i... - Fuck.
- Jeg vil ikke have den i lommen. - Giv mig den.
Hej, allesammen.
Jeg har altid villet være performer men vidste ikke hvordan.
Jeg var så høj, akavet og homoseksuel,
og jeg så på disse kvinder
som Joan Rivers, Moms Mabley, disse mennesker, der var
direkte og ærlige
og vildt sjove,
og jeg tænkte: "Det er det, jeg vil."
Jeg ville være en komiker, der tilfældigvis var lesbisk,
og sådan følte jeg det altid.
Folk vidste, at jeg var homo,
men jeg havde intet materiale om at være lesbisk.
Jeg elsker at gøre min mor sur. Jeg gjorde det her for nylig...
Hvis I vil pisse jeres mor af, så gør sådan.
Næste gang, I kører med jeres mor, så stop ved en stripbar,
parker bilen og sig: "Jeg er straks tilbage.
Jeg skal bare lige ind og hente min check."
Som om du arbejder som stripper!
Jeg lavede den joke i Atlanta, og nogen råbte:
"Vi betales kontant."
Jeg så, hvordan de satte folk i bås,
begrænsede dem til bestemte publikummer,
ikke ville hyre dem.
Jeg er Suzanne Westenhoefer, berømt lesbisk komiker.
De første steder, jeg optrådte, var comedyklubber i New York.
I start-90'erne, hvis man sagde,
at man var lesbisk eller bøsse, så var éns karriere forbi.
Mange komikere sagde, at jeg ikke skulle tale om homoting.
"Du kommer ingen vegne med det."
"Du kunne blive stor, og nu inviterer de dig ikke igen."
I starten lavede jeg homocomedy på heteroklubber.
Mange steder hyrede mig. Én gjorde ikke.
Jeg vil ikke nævne navnet.
Comic Strip!
Det var utroligt. Jeg var til prøve hos dem tre gange.
Jeg gjorde det godt, og så kom den her manager
hen og sagde: "Du var god, men vi kan ikke bruge dig.
For vi klargør vores folk til tv,
og jeg tror aldrig, der vil komme lesbiske på tv."
Jeg var klar over, at det begrænsede mig.
Jeg tror, at homofobien mest lå i, at jeg ikke fik ting,
jeg ikke vidste eksisterede.
Jeg fik dem ikke tilbudt, ligesom andre komikere gjorde.
Jeg sagde: "Ingen lesbiske på tv?
Hvad med Wimbledon?"
De gav mig ikke prøver.
Jeg husker én, der sagde: "Er du en åbent homoseksuel komiker?
Snakker du kun om det?"
"Nej, men det er ligesom at være sort.
Man er sort på scenen, uanset om man taler om det eller ej."
"Okay, tak. Få hende ud herfra."
Og det gjorde altid én lidt...
...nedtrykt.
Nu taler jeg, som om jeg ikke græd et sted
og prøvede at holde mascaraen på plads dengang,
men det var smertefuldt.
Der var stadig had, fordomme, så meget arbejde at gøre.
Næste gang nogen siger: "Du vælger at være lesbisk,
du vælger at være bøsse," så sig: "Nej, jeg valgte det ikke.
Jeg blev udvalgt."
At insistere på, at forhold mellem to mænd eller to kvinder
skal have samme status,
er fuldstændigt absurd.
Vi må standse den homoseksuelle dagsorden,
som vil overtage vores by, vores skoler.
90'erne var ikke så homoseksuelle.
Vi havde "Spørg ikke, fortæl ikke"-loven
og Ægteskabsbeskyttelsesloven,
der definerede ægteskab som mellem en mand og en kvinde.
Meget handler om børn.
Mange homoseksuelle vil gerne adoptere,
og hvis de får ægteskabet, hvis vi kan gifte os,
er det næste så, at mænd og kvinder kan byttes rundt som forældre?
Det er amoralsk.
Det er usundt og destruktivt.
Det var vildt.
Erik og Lyle Menendez. En aften ser forældrene tv
og spiser is, og de skyder dem ihjel.
De kan blive gift! De blev gift i fængslet!
Jeg kan ikke blive gift.
Jerry Sandusky. Pædofil. Han har flere rettigheder end mig.
Mary Kay Letourneau gifter sig med sin elev
og føder barnets barn.
Det gjorde mig bare skør,
og på det tidspunkt ændrede alt sig.
Og da jeg fik et barn, var løbet kørt.
Jeg sprang ud som homoseksuel mor.
Enhver komiker taler om sin familie. Jeg har også lov at tale om min.
Jeg er lesbisk med to børn,
så det må jeg hellere fortælle lidt om.
Jeg fik mine børn med min ekspartner, Wendy.
Okay, det er ikke hendes navn. Hun vil ikke identificeres.
Hun vil kaldes Wendy. Hendes rigtige navn er Sharon. Nå, men...
Hvilket budskab giver det éns børn,
hvis man ikke går rundt med stolthed
og beundring over sin familie og den familie, man har skabt?
Vi brugte en anonym sæddonor, som sidder lige her.
Tak, fordi du kom.
Børnene glæder sig til at møde dig i morgen. Og...
Da jeg begyndte at tale om familie og børn,
gjorde jeg det på min egen bekostning karrieremæssigt,
men det kunne ikke være anderledes.
Jeg kunne ikke se på min søns ansigt
og sige: "Du skal ikke tale om det her."
Eller: "Vi bør skamme os."
Eller: "Vi er ikke ligeværdige."
Jeg kunne ikke.
Jeg er besat af Judy Gold.
På en af Judys plader taler hun om at få et barn.
"Hun har en kone og et barn.
Hun er homo men har en familie."
Mit hoved eksploderede.
Og så var det...
Almindelige familieting, ikke "homoseksuelle familieting".
Hej, allesammen!
Hej, mine queers!
Jeg elsker jer!
Comedy giver folk muligheden for at se verden gennem en andens øjne,
og en god komiker får dig både til at le og tænke
og måske endda ændre mening.
Da alle vidste, at Judy var lesbisk, havde hun ikke mange steder at gå hen.
Det næste sted, jeg så hende, var som producer på Rosie O'Donnell Show.
Jeg har mistet ansatte. Kom og hent din søn. Værsgo.
Da jeg arbejdede på Rosie O'Donnell, tænkte jeg: "Showet er et fænomen."
Alle så med. Alle forsider i bladene.
Og jeg husker, at jeg tænkte: "Hvis I vidste, at vi alle er homoer..."
"Vi er alle homoseksuelle teaterbørn, der optræder for jer."
Da jeg skrev kontrakt med Warner Bros på talkshowet,
fortalte jeg, at jeg var homoseksuel, for de brugte millioner af dollars
på showet, og jeg ville have, at de vidste det.
Jeg sagde: "Bare hvis det betyder noget, skal I vide det."
Jeg troede ikke dengang, at jeg nogensinde ville springe ud.
Mit show startede i 1996,
og det var før Will og Grace, før Ellen sprang ud.
Jeg tænkte, da Ellen ville springe ud
som sin rolle i showet, at hun ville ødelægge sin karriere.
Jeg sagde: "Gør du det her?" Hun sagde: "Ja."
"Wow. Er du nervøs? Er du bange?" Hun sagde: "Lidt."
Jeg ved ikke, hvordan det slap ud, for vi ville afsløre det langsomt
på en måde, der ville ændre folks holdning.
Vi finder ud af, at karakteren er libaneser og...
- Libaneser? - Ja.
Hun sagde, hun ville lave det, så karakteren sprang ud som libaneser,
og jeg sagde: "Okay."
Så vi talte om jokes med det,
og jeg sagde: "Jeg kan godt lide baba ghanoush og Casey Kasem."
- Jeg er stor fan af Casey Kasem. Hør. - Godt gået, pige.
Måske er jeg libaneser.
- Ja. - Jeg kunne selv være libaneser.
Det vidste jeg ikke.
Nogle gange... Det er trist,
for nogle gange føler jeg, at du er libaneser.
Jeg ville ikke efterlade hende uden at støtte hende
og påstå, at jeg ikke var i samme båd.
Der er en Tori Amos-sang. Hun synger: "Din mor dukker op i en grim kjole.
Det er din tur til at stå, hvor jeg står.
Alle kigger på dig. Tag fat i min hånd."
Og det var det, jeg følte. "Jeg lader dig ikke stå der."
"Tag fat i min hånd. Vi gør det sammen."
Det halve Hollywood er libanesisk.
- Virkelig? - Ja.
Folk ved det ikke!
"ELLEN" SKRIVER TV-HISTORIE
At Ellen sprang ud var kæmpestort for USA.
Det var en person, vi så hver uge
i en yndig lille sitcom, der var ærlig om at være queer.
Susan,
jeg er homoseksuel.
Showet blev straks aflyst,
men det tvang folk til at tænke over
en queer persons indre liv
og det faktum, at vi havde kendt og elsket Ellen
og så fandt ud af, at hun var queer.
Hvad skete der?
Torpederede hun sit eget show med en homo-dagsorden?
Eller har kanalen forladt hende?
Problemet er, at for mange mennesker,
hvis jeg taler om min kone, så taler jeg om mit liv.
Hvis jeg taler om min mand, har jeg pludselig en dagsorden.
Vi er alle opdraget med: "Der er noget galt.
Du er ikke helt normal. Der er noget galt."
Der er intet galt, og en dag vil folk forstå det.
JA, JEG ER HOMO
Har du bemærket, at nogle af de vigtigste, der er sprunget ud
i så store bølger, har været lesbiske komikere?
Man hørte folk sige:
"Jeg kan ikke lide homoer, kun Ellen."
Og man siger: "Okay."
Det er evnen til at få folk til at grine.
"Den person gør mig godt tilpas. Måske er homoseksualitet ikke så slemt."
Jeg tror, kvinder er mere modige end mænd.
De mest markante, der er sprunget ud, har været Ellen, Rosie og Wanda.
WANDA SYKES SPRINGER UD SOM LESBISK OG GIFT
Da jeg sprang ud,
var det den nationale protestdag mod lovforslag 8.
- To, fire, seks, otte! - Gud diskriminerer ikke!
Kvinden, der var leder af centret,
sagde, at der var nogen i publikum,
en stærk allieret for vores fællesskab,
Og jeg tænkte: "Er Drew Barrymore her? Hvem er herude?"
"Er det Pink? Hvem er i publikum?
Hvem er her ellers?"
Og så sagde hun Wanda Sykes.
Jeg tænkte: "Pis. De tror, jeg er en allieret.
De ved ikke, at jeg er en del af fællesskabet."
GØR EN FORSKEL
Jeg blev gift den 25. oktober.
Min kone er her.
STÅ FREM LIGHED
Og da jeg kom tilbage til mine venner,
og min kone, Alex, var der,
sagde de: "Du sprang lige ud?"
"Wow, det gjorde jeg vel."
"Jeg er virkelig ude."
Tusind tak, allesammen.
Hør, jeg vil bare sige...
Giv en stor hånd til alle, I har set i aften.
Jeg mener, du godeste.
Og jeg... Mange af de performere
står jeg på skuldrene af.
Den første sorte kvinde, jeg så på scenen, som var ude.
Karen Williams.
Hun var bare sjov,
tilfældigvis homoseksuel, og hun talte om:
"Ja, du ved, min pige." Og jeg tænkte: "Hvad?"
Hun sagde det på scenen, og jeg tænkte: "Hørte alle det?"
Lesbiske kalder på Jesus, når de får orgasme.
Endnu engang får manden æren.
Som barn var min favorit Jackie "Moms" Mabley.
Hun var en sort kvinde, og det så man ikke på tv.
Hun er en karakter, men hun var ægte,
fordi hun mindede mig om mine tanter og min bedstemor.
Jeg husker, at jeg som barn så Moms Mabley i ting som Smothers Brothers.
- Mor kan ikke lide gamle mænd. - Kan du ikke?
Nej. Hver gang du ser mig med armene om en gammel mand,
holder jeg ham for politiet.
Jeg anede ikke som barn, at hun var ude som lesbisk,
at hun sprang ud i sine tyvere i 1920'erne.
- Hr. Jones, det er Marcella. - Store dreng!
Jeg har fisk og ris klar til dig.
Jeg er selv fra South Carolina.
Hvis jeg kunne gå tilbage i tiden,
ville jeg være i drag med Moms Mabley og samle kvinder op.
Seriøst?
Moms fabelagtige brug af comedy
til at kritisere og forstyrre den sociale dynamik i hendes samtid
var intet mindre end genial.
Jeg vil stemme og stemme på dem, jeg vil,
og jeg vil blæse Klanen et stykke,
og jeg udfordrer dem til at komme ud fra deres lagener
og stå over for mig som en mand.
Jeg ser Moms Mabley i Wanda Sykes.
Hun tager fat i problemer, store som små,
ved at leve i hverdagens verden.
Det er sværere at være homo end at være sort.
For der er nogle ting, jeg måtte...
Der er ting, jeg må gøre som homo, som jeg ikke behøvede som sort.
Jeg skulle ikke springe ud som sort.
Jeg skulle ikke fortælle mine forældre, at jeg var sort.
Jeg behøvede ikke at sige:
"Mor, far, jeg må fortælle jer noget. Jeg håber stadig, I elsker mig.
Jeg siger det bare.
Mor, far...
Jeg er sort."
"Hvad sagde hun lige?
Du milde skaber!
Hun sagde ikke sort, gjorde hun?"
"Mor, jeg er sort." "Du godeste! Ikke sort! Åh gud!"
"Åh, ikke sort, Herre!
Alt andet end sort!"
Det føltes kraftfuldt, da hun sprang ud.
Især at se hende som en sort, queer oplevelse,
og jeg tænkte: "Sådan har jeg det." Jeg havde ikke kunnet sætte ord på det.
HOMOFOBI ER SKØRT
Wanda havde en særudsendelse, hvor hun talte om
at bo med sin franske kone,
men det endte med at være en meget hjertevarm
og vidunderlig beskrivelse af et hjemmeliv mellem to kvinder.
Jeg snorker nu.
Det er anderledes. Ja.
Snorker. Min kone, du godeste. Gud velsigne hende for at finde sig i det.
Først begyndte det med dybe vejrtrækninger.
Bare sådan...
Så eskalerede det til...
Hvordan ved jeg det? Fordi min kone optager det.
Det var en normalisering af at være queer
og af kærlighed på tværs af racer mellem to kvinder.
KOMIKER: "STOLT AF AT VÆRE HOMOSEKSUEL"
Wanda og de lesbiske pionerer
gjorde det okay for mig at sige, at jeg er homoseksuel.
Da jeg startede,
skræmte lesbiske mig.
De skræmte mig fra vid og sans.
Jeg ville...
"Hvad vil de? Hvorfor kigger de på mig?
Lad mig være."
Pludselig gav det mening.
Og jeg indså, hvor ofte
jeg har forsøgt at dæmpe min egen homoseksualitet
og gøre den spiselig, om ikke acceptabel.
Og det behøver jeg aldrig igen, og det er meget befriende.
Jeg vidste ikke, at jeg var homo.
Da jeg voksede op i 50'erne og 60'erne, talte ingen om at være homo.
Jeg anede ikke, hvad det var. At der var homoseksuelle i min familie.
Og de var ikke engang diskrete. De var stereotypt flamboyante homoer.
Som tante Butchie og onkel Twirl.
Det er vigtigt for queer komikere at blive set og hørt.
Der er børn derude og folk, der bor i områder, hvor de ikke ses.
Så det er godt at se os tale på deres vegne.
Det er opmuntrende for dem.
I queer rum er der mange flere muligheder
for kvinder og sorte som hovednavne.
Da jeg kom til USA, og ingen vidste, hvem jeg var,
kom jeg ind hos Olivia, der laver krydstogter og resorts til kvinder.
Jeg kunne rent faktisk tjene penge i USA
som komiker på queer steder.
I 80'erne og 90'erne og ind i 2000'erne
begyndte queer spillesteder og scener at dukke op.
Nogle kalder det "lavendelruten".
Man begyndte at se folk, der er queer, sorte, identificerer sig som kvinder,
der optræder synligt.
Da jeg begyndte, var der Kate Clinton,
Karen Williams, Marga Gomez, Lea DeLaria,
der lavede standup til homoseksuelle arrangementer
eller kabareter, hvor de lavede deres eget show.
For folk, der ikke ved, hvad en kvindemusikfestival er,
er det dét her.
På et bestemt tidspunkt mødes store grupper af kvinder i skoven,
hvor de deler myg, igler og chips
og bliver bedre lesbiske.
Jeg er en bypige, okay?
Der er øksemordere i skoven. Jeg vil ikke være der!
Nej!
Det føltes som en undergrundsscene.
Der var et homoseksuelt lineup eller et aftenprogram.
Homoseksuelle komikere kunne optræde, være ude og gøre det,
og publikum var generelt homoseksuelle.
Fyren ville introducere mig...
Jeg ved, han ville introducere mig som Stonewall-lesbisk,
men han introducerede mig faktisk som Stonehenge-lesbisk.
Helt ærligt, heteroer.
Lad os gifte os med hinanden, så gifter vi os ikke med jer!
For mig er der intet mere ydmygende end en omgang softball.
KOMIKER
Jeg kan ikke kaste andet end en flot brunch på bordet.
Da jeg startede, var det almindeligt, at homoseksuelle performere
var på krydstogtskibe med de homoseksuelle udbydere.
Man vidste, at éns somre blev travle,
for der var Pride, og man kunne forvente visse ting.
Mit første show som hovednavn nogensinde
var på Pulse i Orlando.
Det var de steder, der hyrede mig, homoklubber.
Det var de folk, der sagde:
"Du er en af os. Vi vil støtte dig." Det betød så meget.
Folk accepterede og elskede én, og de vil bare have det sjovt
og grine og støtte enhver homoseksuel entertainer.
De steder er virkeligt vigtige for det her comedyfællesskab.
Jeg elsker de shows, fordi der er mange homoseksuelle,
og de er fra steder, hvor de er i skabet eller skjuler, hvem de er,
og de får lov til at være sig selv.
Den forløsning gør dem til et fantastisk publikum,
fordi de er så glade for at være, hvem de er.
Jeg blev blæst bagover, da mit show Sweet and Salty kom ud.
Jeg fik mange beskeder fra forældre,
som sagde, at deres børn bruger showet som en lakmusprøve
for at se deres forældres reaktion,
og hvis de grinede og smilede, sprang deres barn ud.
"Mor,
jeg er homo."
Det lyder banalt, men latter er medicin.
Det hjælper med at knytte bånd til folk.
Så vi har brug for det.
Vi bør sigte højt.
HISTORISK KENDELSE FOR HOMOSEKSUELLES RETTIGHEDER
Comedy bør sige noget, der rykker os fremad.
Vi kæmper stadig for ligestilling.
Jeg elsker jer allesammen, og tak fordi I er her.
Tak, fordi vi må være her, og bare tusind tak.
Tak for jer.
Folk, der fortæller deres sandhed og er autentiske
og ærlige og giver deres livsperspektiv,
gør en tjeneste, især når det er queer folk.
- Hej, Eddie. Rosie. - Hej.
- Hej, Rosie. - Godt at se dig.
Der er så mange mennesker, der laver standup på en fuldendt måde.
Jeg har altid elsket Eddie Izzard.
Man ser hendes forvandling og den frihed, hun føler til at klæde sig
og være og udleve den, hun virkelig er.
Det er ikke den glamourøse del.
Men den er nødvendig.
Det er noget, der har blæst mig bagover.
Hvor hjælpsomt, det er, for en verden, der ofte er forvirret,
når folk står ved deres sandhed og deres egen identitet
og kan udtrykke den selv.
Jeg kom i 1985
og startede med standup i 1988, i drengeversion først,
for jeg tænkte: "Jeg kan ikke også introducere det."
"Blod er tykkere end vand," så du skal være god mod dine slægtninge.
Men vaniljecreme er tykkere end blod. Skal vi så være søde ved desserter?
Efterhånden tog det fart. Jeg havde kæmpet for det.
Og jeg tænkte: "Jeg må fortælle folk, at jeg er..."
Det hed transvestit dengang.
Eller trans. Sproget har ændret sig.
Og få det ind i samfundet. Vi var udenfor.
Jeg tror, det hed LGB dengang, men...
T'et var der ikke.
Jeg sprang ud i 1985.
For 37 år siden.
Folk var sprunget ud som trans før.
Begrebet transseksualitet brager ind på
den offentlige radar i 1952 og 1953,
primært på grund af en kvinde ved navn Christine Jorgensen.
PERFORMER
Christine Jorgensen var den første store transseksuelle berømthed.
Hun var sin generations Caitlyn Jenner.
Christine Jorgensen kom ud på scenen og fortalte et par jokes,
sang lidt og dansede lidt og lavede et hurtigt nummer.
Så den første transseksuelle berømthed i moderne tid
har en slags comedynummer.
Jeg begyndte at tale om det på scenen, men jeg havde ikke kjole og læbestift på.
Journalister sagde: "Han siger det og bla bla..."
"Er det en joke?" Jeg tænkte: "Jeg tager kjole på."
Som kvinde kan man tale om sexisme. Mænd kan aldrig nå derhen.
Som minoritet kan man tale om racisme.
Som hvid, mandlig middelklasse er jeg ubrugelig.
Der er ingen vinkler. Det duer ikke med: "Som barn havde jeg det...
Fint nok."
Hvis noget er en force, er det: "Gudskelov er jeg transvestit."
"Er du det?"
"Trans, transvestit, hvad end du kalder det."
"Men du ser rodet ud." Det var det næste.
Jeg har kun et par kjoler, så fuck af.
Så jeg tænkte, at jeg måtte forbedre mit look.
Og det blev stærkere end før.
At være ærlig om at være trans havde positive og negative konsekvenser.
Jeg tror, jeg tog dem lidt på sengen.
"Hvad mener vi om den person?"
Desuden, hvis man var trans og havde makeup på dengang,
tænkte de: "Det handler om makeup."
Min ting har intet med det at gøre. Jeg er tilfældigvis trans.
Min ting er Python, frisurer, banjoer
og grise i rummet, verdens ende og verdens begyndelse.
Men i USA var det anderledes. Grundlæggerne landede i seksten...
De rejste fra Plymouth og landede i Plymouth.
Hvor heldigt er det?
"Er det Plymouth?"
"Vi kommer fra Plymouth."
"Vi er sejlet i ring. Tilbage på bådene."
De nåede endelig frem. "Åh, det er her, Gud har ført os til.
Vi kan praktisere vores religion. Vi kan opfostre en familie. Her er ingen."
"Undskyld mig?"
"Her er ingen..."
"Ja, et land uden menneskelig eksi... Hvem fanden er de?"
Da Eddie Izzard gik op på scenen
i den mageløse silkekjole, kåbe, hvad end, det var,
ændrede hun, hvem vi troede, der kunne have et perspektiv.
Hun tog folk, der kun var objekter,
og gav dem handlekraft
med sådan en humor og charme og glamour.
Vi vidste, at bøsser fandtes.
Vi forstod, at bøsser var derude,
men vi forstod kun transpersoner
som en engangsjoke i Night Court eller sådan noget.
Vi som samfund har altid set transkvinder som objekter,
og vi tænker slet ikke på transmænd.
At være trans er meget anderledes for mig
end at være homoseksuel på scenen.
Før var jeg bare homoseksuel på scenen.
Vores næste performers første comedyalbum, Butcher, startede som nummer et på iTunes.
Byd velkommen til den eneste fyr her, der kan lide sport,
River Butcher!
Det er en ting, man kan tale om eller ikke tale om.
Det er ikke noget, man bør behøve at tale om hele tiden,
for det er éns kønsidentitet, og hvordan man går igennem verden,
men jeg vil ikke være bange for at tale om det.
Jeg elsker at være ham her i et fyldt rum.
Lad os sige 50 personer,
og nogen smutter forbi 49 personer
og siger: "Hvad er dine pronomener?"
Du skal ikke kende de 49 andres, kun ham her?
Hvad er det ved den robuste bakkenbart, og så...
En anden bakkenbart, der virkelig prøver, der forvirrer dig?
En, som jeg elsker at se i deres arbejde med køn, er Solomon Georgio.
Bare detaljerne. Jeg elsker det.
Det er så sjovt og glædestrålende, og folk elsker det.
Solomon Georgio!
Comedy har altid hjulpet mig på min selvidentitetsrejse.
Jeg startede standup i jakkesæt.
Jeg ved ikke hvorfor. Jeg ville bare være showmand.
Jeg ville starte med at sige undskyld til alle.
Jeg gjorde mit bedste for at se pæn ud, men jeg endte med at se fantastisk ud.
Jeg talte med en dybere stemme,
og jeg tillod mig ikke at krydse benene.
Jeg tillod mig ikke at nyde de feminine egenskaber, jeg havde.
Jeg gemte dem væk, og jeg har lært igennem standup,
at ikke alene bør jeg ikke gøre det, men det gavner mig at omfavne mig selv.
Som I kan se på mit tøj,
har jeg været aggressivt homo i år.
Jeg tror, det er min egen personlige rejse
og accept af, at jeg måske falder inden for et større spektrum.
Jeg tror, at den største indflydelse på mig og mit kønsudtryk,
især i comedy, var at se Eddie Izzards Dress to Kill.
Jeg kan konstant se det show og finde noget at trække ud fra det
og forstå om mig selv og det absurde ved den kultur, vi lever i.
Når éns historier ikke bliver fortalt,
eller folk som én ikke får mulighed for at optræde,
bliver det sværere at forestille sig at have adgang til det.
Og jeg tror, at det ændrer éns verdenssyn, for man er blevet afvist af samfundet.
- Er det de rigtige pronomener? - Med mig?
- Pronomener. Okay. - Jeg er hun/hende.
Og du er en "de"?
Jeg prøver at være "de", ja.
Jeg vil ikke nødvendigvis tale om køn og seksualitet,
men jeg føler, at jeg bør, fordi alle andre gør det,
og folk med store platforme taler om det
og angriber denne meget lille befolkningsgruppe.
For kort tid siden, når voksne spurgte et barn:
"Hvad vil du være, når du bliver stor," så talte de om jobs.
"Penis er lig med mand? Okay, boomer."
I standupkomik leder de altid efter nogen at gøre grin med.
Ligenu er det gået over til trans, som Dave Chappelle opdagede.
Humor er sandhedens knivskarpe kant.
Der er ikke bare for sjov.
Så hvis nogen laver homofobiske jokes, mener de det.
ALDRIG "BARE EN JOKE": COMEDYS POLITISKE OG KULTURELLE MAGT
A, B, C, fælles mærke.
Mange af de jokes og idéer...
Jeg giver dem ikke hele skylden for volden, men jeg ser skaden,
når det comedyshow vises landet over,
og det kan bidrage til, hvordan folk går ud i verden
og behandler folk, der er anderledes.
I ÅR PÅ VEJ TIL REKORDMANGE LOVE MOD TRANSKØNNEDE VEDTAGET AF STATER
Problemet med de sårende kommentarer,
man hører fra komikere, er, at det dehumaniserer os.
De er besat af vores kønsdele,
hvor vi går på toilettet.
Jeg er ligeglad med, hvad du tror, dine intentioner er,
eller hvordan vi skal fortolke dine jokes.
Hvis vi siger, de er transfobiske, kan du ikke sige: "Nej, de er ej."
TRANSSEKSUELLE KOMIKERE STÅR OP FOR GRUPPE, DER OFTE SES OG IKKE HØRES.
Som transkomikere har vi helt sikkert en specifik
erfaring med visse forhindringer,
fordi transkønnede emner er så meget i nyhederne lige nu,
så folk er oppe at køre.
Jeg savner de gode, gamle dage, hvor mænd i dametøj var rigtige mænd.
De kvalificerer sig ikke til VM for kvinder,
fordi de var kvinde engang, og nu vil de ikke være kvinde.
Den måde, man kan se, hvem der har magten i et samfund,
er, hvem man ikke gør grin med.
- Ikke? - Korrekt.
Dem må man ikke gøre grin med.
De har tydeligvis den institutionelle magt i vores kultur.
At være en sort kvinde, som er trans,
og være genstand for disse jokes...
Det er nemmere at læse dem
end at se dem og lokalet fyldt med folk, der griner.
"Køn er et faktum.
Man skal se det fra en kvindes perspektiv.
Se sådan her på det. Caitlyn Jenner, som jeg har mødt. Vidunderlig person.
Caitlyn Jenner blev kåret som Årets kvinde
i sit første år som kvinde. Er det ikke vildt?
Slog alle kællinger i Detroit.
Hun er bedre end jer alle.
Hun har ikke engang haft menstruation. Imponerende, ikke?
Jeg er både sort og transkønnet,
og det er værd at tale om de to ting, parallellerne mellem dem,
men man kan kun forstå de paralleller,
hvis man rent faktisk identificerer sig med begge.
De laver ikke jokes. De belærer folk,
og de tror, at alt, de siger, er okay, fordi de er komikere,
men hvis man ikke fortæller jokes,
er det lige meget, om man er komiker.
Disse komikere betragtes som
"de klogeste hoveder i deres generation,"
og de millioner, der lytter til dem, siger:
"Alt, hvad de siger, er så genialt."
Det er farligt for os.
2017 ET AF DE DØDELIGSTE ÅR FOR TRANSPERSONER
2018 ER VÆRST FOR DØDELIGE OVERGREB PÅ TRANSKØNNEDE AMERIKANERE
HADFORBRYDELSER MOD TRANSKØNNEDE STEG MED 20 % I 2019
2020 ER DET DØDELIGSTE ÅR FOR TRANSKØNNEDE AMERIKANERE
2021 NU DET DØDELIGSTE ÅR FOR TRANSKØNNEDE
Mit problem er mindre Chappelle og mere
de folk, der har ansvaret for at udbrede hans idéer.
At sige, at køn er fakta.
Selv WHO siger, at køn er en social konstruktion.
Men hvis noget er faktuelt forkert, er det farligt at udbrede det,
for der er et ansvar,
når der foregår virkelig vold.
NY RAPPORT BESKRIVER 2022 TRANSKØNNEDE DØDSFALD I USA
Jeg tror bare, vi er midt i en virkelig skadelig modreaktion,
hvor alt queer og trans er syndebukken.
Og jeg er spændt på, hvordan comedy vil adressere det.
Byd velkommen til en af Storbritanniens største eksportvarer,
skuespiller og komiker Eddie Izzard!
Folk springer ud som trans,
og vi indser, at der er mange flere transpersoner, end man troede.
Og ligesom i 80'erne er der mange homoseksuelle, mennesker.
Og andre reagerer med: "Nej." Det er det samme. De er bange for det.
Frygten for det ukendte,
og derfor er det så vigtigt for transpersoner at komme på scenen,
få folk til at grine, og at nogen siger:
"Hende kunne jeg lide."
I USA tror I stadig på Gud.
Han er der ikke, børn.
Men det er flot, at I stadig tror på ham efter Anden Verdenskrig.
Tres millioner døde, og han kom ikke og hjalp. Men...
Folk kalder mig for ateist.
Nej. Jeg tror på noget. På os. På menneskeheden.
Jeg tror, der er mere velvilje end ond vilje i verden.
Det er min tro.
Godnat. Tak, fordi I kom.
Comedy er gået ind i en ny fase.
Folk vil høre mere om én,
og de mange LGBTQ-komikere har ført an.
Min mikrofon var vist ikke tændt.
Det var meningen.
Ja. Præcis.
I 2012 havde jeg en
meget hård tid.
Så jeg gik på scenen og besluttede
at tale om præcist, hvad der foregik i mit liv,
i stedet for det vrøvl, jeg havde talt om tidligere.
Jeg blev diagnosticeret med bilateral brystkræft,
og jeg endte med at få en dobbelt mastektomi.
Og før jeg fik en dobbelt mastektomi,
var jeg allerede ret fladbrystet,
og jeg havde joket så meget med, hvor små mine bryster var,
at jeg begyndte at tro, at mine bryster måske
overhørte mig
og tænkte:
"Ved du hvad?"
"Vi er trætte af det."
"Vi dræber hende."
Før så man komikere og sagde: "Fortæl en joke.
Hvad er dit setup? Din punchline? Vi vil ikke høre din historie."
Det er meget anderledes nu. Det er meget personligt.
Der er Hannah Gadsby, som delte nogle meget intime ting om sit liv.
Hun åbnede en dør til en helt anden slags comedy.
Jeg hakker på mig selv for at tale,
for at søge tilladelse til at tale,
og det vil jeg ikke gøre mere.
Ikke mod mig eller nogen, der identificerer sig med mig.
Jeg indså, at jeg fortalte min historie på en virkeligt giftig
KOMIKER
og næsten homofobisk måde.
Jeg vidste, jeg var anderledes, og på scenen måtte jeg altid tale om det.
Jeg måtte løse min indre gåde
for mit publikum, før de følte sig trygge nok til at grine.
Lidt rengøring, folkens.
Jeg er lesbisk.
Hvad? Åh!
Åh nej!
Og når man bliver mere erfaren,
vokser frustrationen, indtil man laver et show som Nanette
og siger: "Fuck det."
HANNAH GADSBYS COMEDYØDELÆGGENDE, SJÆLEBEKRÆFTENDE KUNST
Dengang, i de gode gamle dage,
betød lesbisk noget andet end nu.
Dengang handlede lesbisk ikke om seksualitet.
En lesbisk var bare en kvinde, der ikke griner af en mand.
"Hvorfor griner du ikke? Hvad er du, lesbisk?"
Klassiker.
I 90'erne var det jokes først, så identitet,
og nu drives det af identitet, hvilket er meget mere spændende
og meget mere frugtbart.
At være den første asiatiske amerikaner med et comedyshow på Netflix føles...
...overvældende.
Netflix gav ham et show, men ikke mig?
Det er hans mavemuskler.
Og jeg er gravid.
Der kommer en hel bølge af os,
og vi tager ikke kun en lille del af kagen. Vi kan faktisk tage over.
Vi kan fortælle vores historier. Være autentiske.
Når jeg bliver kneppet,
lyder jeg som om, nogens far er vågnet midt om natten
og ikke har tændt lyset.
Åh gud, nej!
Av! Pokkers!
Pis!
Vent!
Kors! Hvem lagde den der?
Jeg har optrådt i mange afkroge af USA, jeg egentlig ikke skulle.
Og jeg har fået folk til at gå ud. Folk har råbt ad mig efter showet.
Jeg har haft folk, der blev efter showet og sagde: "Tak.
Det betød meget at se en bøsse være sjov."
Folk har skrevet bagefter
og sagt, at de var uenige i noget.
Det driver mig videre.
Giv en hånd til denne utrolige, historiske flok!
Comedy er den ene ting, der stadig går ind
og siger: "Nej, vi kan alle grine af det her."
Og jeg tror, det er et stærkt redskab til ligestilling.
Queer folk lærte USA at holde op med at være bange for os
ved at lave jokes.
Mange har sat deres karrierer på spil ved at springe ud.
For hver person, der gjorde det på scenen,
åbnede det døren lidt mere.
Det er en helt anden verden. I comedy, i kulturen.
Det er ikke en forbudt ting.
Det er ikke skjult.
Det er mainstream. Som om underteksten blev til teksten.
Der sker stadig frygtelige ting, men flere positive folk er ude,
og man må bare springe ud og overgå folks forventninger.
Vil du være komiker, så vær den bedste.
Vil du være bibliotekar, så vær den bedste.
Det skal vi gøre, og kvinder og farvede skal gøre det.
Og når det bliver kedeligt, og LGBTQ bliver kedeligt,
så er vi i mål.
Jeg må have meget håb for fremtiden, for hvis jeg bliver 100 år,
får jeg 18 år mere.
Så hvis jeg vil leve al den tid,
så må jeg have en tro på en form for anstændighed.
Måske kan jeg blive 110.
Jeg burde ikke få det barn.
Men det gør jeg.
Det er Steve Bannons baby.
Så det er en vigtig baby.
Som lille tænkte jeg: "Jeg vil være Martin Luther King."
Og så blev jeg Martin Luther Queen i stedet.
Jeg har mange karakterer, som ingen har set.
Hele min garage er fuld af kostumekister.
Min kone siger: "Kan vi smide dem ud?
Du er en voksen kvinde nu."
Jeg siger: "Det er mine kostumer!
Det er mine kostumer!"
James Adomian er ikke bøsse, forresten. Det ved alle. Det var et karrierestunt.
Der var et sted, der hed Rusty's Bagels.
Og som performer kom man der,
men man skulle købe en bagel og flødeost, før man kunne gå på scenen.
Hvad mere vil du have? Skal jeg skrive en bog og sælge dig den?
Grunden til, at queerkvinder er gode komikere,
er, at vi er ligeglade med fyre,
og vi er ligeglade.
Tekster af: Sidsel Seeberg