Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
2022. MÁJUS 7-ÉN
A LEGJOBB LMBTQ+ HUMORISTÁK A VILÁG MINDEN TÁJÁRÓL
ÖSSZEGYŰLTEK A LOS ANGELES-I GREEK THEATRE-BEN
EGY TÖRTÉNELMI STAND-UP-ESTRE.
TŰNJ KI A TÖMEGBŐL
Egy művész, aki képes rá, hogy az élettapasztalatait
a társadalmi változás szolgálatába állítsa,
meg tudja változtatni a világot.
SZÁZ ÉVBE TELT ELJUTNI A GREEK THEATRE-BE.
KELLETT HOZZÁ TÖBB GENERÁCIÓNYI ELSZÁNT HUMORISTA ÉS SZÁMTALAN POÉN.
Tizennégy évesen elmondtam anyámnak, hogy humorista akarok lenni.
Mire ő: „Talán jobb lenne, ha egyszerűen csak meghalnál.”
Egy queer stand-upost nézve az emberek nincsenek tudatában,
mennyi nehézséget kellett leküzdjön ahhoz, hogy megjelenhessen a tévéképernyőn,
filmekben, vagy akár csak az Instagramon.
Ebben nem vagyok jó.
Jól nézek ki?
Amikor elkezdtem,
nem volt túl sok queer humorista.
Többet lehetett hallani a drogokról, mint arról, hogy valaki meleg.
A pályám elején,
ha valaki arról beszélt, hogy meleg, a többség ingatta a fejét,
vagy visszakérdeztek, jól értik-e.
Mindenkinek van olyan sztorija, amiben bekiabálták, hogy „buzi!”.
Egyszer valaki azt kiabálta: „Zsidó!” Mire én: „Igen?”
Nem vállaltam fel a dolgot, amikor humorista lettem...
negyven évvel ezelőtt. Mi a fasz?
Ijesztő volt az embereknek.
Titkolniuk kellett a karrierjük érdekében, aztán nehéz döntést kellett hozniuk.
„Előbújok. Nem titkolom tovább.”
Úgy éreztük, elég volt. Változtatni kell a dolgokon. Előrelépni.
Ne vacakoljunk tovább!
A forradalmat nem közvetíti majd a tévé.
Ez a mozgalom nem a szexuális preferenciákról szól.
Hanem arról, hogy jogunk van szeretni.
Ha soha többé nem szexelnék nővel, akkor is leszbikus lennék.
Központi gondolat volt, hogy megjelenhetünk,
meg kell jelennünk, és lehetünk viccesek.
Nem lennék boldog leszbikus.
Sokan végigjárták ezt az utat előttünk. Már zajlik egy ideje.
Egy seregnyi ember,
időn és korszakokon átívelve.
Hatalmas utat tettünk meg.
A queer humoristák és történelem megérdemlik, hogy beszéljünk róluk,
és most végre meg is tehetjük.
Készen álltok rá, hogy történelmet írjunk?
TŰNJ KI A TÖMEGBŐL: A STAND-UP COMEDY FORRADALMA
TŰNJ KI A TÖMEGBŐL – THE GREEK THEATRE LOS ANGELES, 2022. MÁJUS 7.
Csinálunk egy műsort,
összesen 22 LMBTQ+ előadóval.
Ez 20 éve nem történt volna meg.
Elképesztő!
Sokkal jobb most stand-up-humoristának lenni,
mint a történelem során eddig bármikor.
Mert a hozzám hasonlók
nagyon sokáig labdába sem rúghattak.
A magánéletedben is féltél bevallani, hogy meleg vagy.
Fiatal humorista koromban erősen jelen volt a homofóbia.
Vigyáznod kellett, mit csinálsz, kivel beszélsz, és ki tud róla.
Ilyen időket éltünk akkoriban.
Veszélyeztette a karrierünket, az életünket.
A melegek csak jól akarják érezni magukat.
Most már mindenféle stand-up elfogadott. Sosem hittem volna, hogy megérem ezt.
- Ha téged boldoggá tesz. - Nagyon is.
- Ez jó. - Igen. Mind be vagyunk parázva.
Mind egy szobában vagyunk.
Ez őrület! De tényleg. Nagyon különleges dolog.
Mikor elkezdtem ezt a pályát,
részt vettem a Last Comic Standingben.
Rákérdeztem, hogy aggódnom kell-e amiatt, hogy előbújok.
„A poén, amit el akarok sütni a tévében,
arról szól, hogy meleg vagyok.”
Mire ők: „Igen, ez vagy te. Nem kell eltitkolnod, hogy ki vagy.”
Mire azt mondtam: „Király!”
Ez azoknak köszönhető, akik kijárták előttem ezt az utat.
Ezt a lányt kiűzték különböző országokból,
mert szenvedélyesen érdekli a feminista mozgalom,
és rengeteget tett a nőkért. Nagy tapsot neki!
Robin Tyler!
Néha az emberek felháborodnak a mondandómon.
Nem tudom, miért,
mert én csak az igazat mondom, de sokszor kiborulnak.
Egyszer felállt egy fickó, és nagyon undok volt velem.
„Hé! Nem tetszik, amit mondasz.”
Aztán láthatóan oda akart nekem szúrni.
„Hé, leszbikus vagy?”
Mire én: „Hé, te vagy a másik opció?”
JELENET: ROBIN ELSŐ FELVÉTEL
Mikor jöttél rá, hogy meleg vagy?
Amikor a szülészorvos világra hozott... Vagyis nem. Édesanyám hozott világra.
Az orvos megütött, én visszaütöttem, és tudtam, hogy leszbikus vagyok.
Tizenhat évesen bújtam elő, 1958-ban,
Azt mondtam, én vagyok a „kis dyke a prériről”,
mert a kanadai prériről származtam.
Olvastam egy cikket, amiben azt írták,
hogy ha nőként egy másik nőt szeretsz, akkor leszbikus vagy.
„Hiába mondják, hogy helytelen, ha te helyesnek érzed, akkor az is.”
Del Martin és Phyllis Lyon írta.
Azt gondoltam: „Szuper! Leszbikus vagyok. Elmondom mindenkinek.”
Azt hittem, olyan, mintha kiderülne, hogy Kos vagyok.
Hazamentem, és elmondtam anyámnak, aki nem fogadta jól.
De hála egyetlen cikknek, sosem éreztem bűntudatot,
sosem titkoltam a dolgot.
Ha nem bújsz elő, az olyan, mintha megfulladnál egy koporsóba zárva.
1962-ben New Yorkba költöztem,
és találkoztam egy nővel, aki úgy nézett ki, mint Audrey Hepburn.
Pat Harrison. Azt mondtam neki: „Beléd szerettem, és feleségül veszlek.”
A párja nem igazán örült ennek.
De végül 55 éven át együtt voltunk Pattyvel.
Pattyvel mi lettünk a Harrison és Tyler humorista duó.
Elmondanám, hogy Pattyvel a szokványos módon ismerkedtünk meg.
Igen, én vezettem a teherautót, ő meg telepakolta.
Akkoriban feminista műsorokat csináltunk.
A közönségünk melegekből és leszbikusokból állt.
Akkoriban kezdtek egyre többen előbújni,
mert a harc a leszbikusok és melegek jogaiért mozgalommá vált.
1969-ben megtörtént a Stonewall.
A melegvilágban nagy visszhangja volt,
mert ez volt az első alkalom, hogy kiálltunk magunkért.
A Stonewall-lázadást rendszerint a melegjogi harcok kezdetének tekintik.
A Stonewall egy bár volt a New York-i Greenwich Village-ben.
A melegek népszerű törzshelye.
A rendőrség razziát tartott a helyen. Az emberek úgy döntöttek, ellenállnak.
Ez elindított egy politikai mozgalmat, ami lényegében az előbújásról szólt.
Az alternatív kultúrát képviselő fiatal melegek forradalmat akartak.
A queerség létezett és mindig is létezni fog ebben az országban.
A Stonewall egy rendkívül fontos mérföldkő,
de nem ott kezdődött.
Voltak előadók, akik hírnévre tettek szert
már a második világháború előtt.
Rae Bourbon szerintem tökéletes példa erre.
Nos, a híresztelések ellenére,
nem a Maryre hallgatok, hanem a Rae-re.
És ha netán gonosz pletyka ütötte meg fülüket,
mind badarság, arról most biztosítom önöket.
A 20-as években nagy előrelépés történt, ami a láthatóságot illeti.
PIPERKŐCÖK PARÁDÉJA
De a gazdasági világválsággal és a második világháborúval
beköszöntött a konzervativizmus korszaka.
A második világháború után jött az antikommunista hisztéria
és a melegellenes hisztéria.
Úgy gondolták,
a melegek veszélyt jelentenek az amerikaiak biztonságára.
Az 1950-es és 60-as években a legtöbb stand-upos
heteró férfi volt.
És közülük sokaknál meghatározó elemként szerepelt a műsorukban
a félelem, hogy melegnek tűnnek.
Mel Brooks és Carl Reiner nagyszerű humoristák,
de az előadásaik jelentős részét aköré építették fel,
hogy félnek attól, hogy esetleg melegnek tűnnek.
Mindig lenyűgöz, ha személyes részleteket árulsz el a történelem nagy alakjairól.
Custer tábornok érdekelne engem.
Homokos.
Nem, Custer tábornokról van szó. Tábornok volt.
Én ott voltam, Charlie. Homokos a fickó.
Akkoriban nagy volt az elnyomás.
De a Stonewall utáni időszakban megjelent egy kulturális változás,
és ez a kulturális változás
tükröződött a stand-up-előadásokban, amiket műsorra tűztek.
Utolsó esély.
Ha 20 percen belül senki sem jelentkezik a grillezős vakrandira,
akkor lemondom a grillezős vakrandit.
Harrisonnak és Tylernek volt egy késő esti tévéműsora, amit én írtam.
Lemondom a cigitekerő bajnokságot,
lemegyek, és valami mocskos dolgot csinálok a jakuzziban.
Felkapott páros voltak, a képernyőn és azon kívül is egy csapat,
de a tévében nem vállalták fel a dolgot.
Jó reggelt, Angyal!
Jó reggelt, Vörös!
Nem baj, ha rágyújtok?
Dehogy, egyáltalán nem!
Akkoriban nem volt elfogadott, hogy kimondd a színpadon, hogy meleg vagy,
hacsak nem egy kizárólag melegekből álló közönség vagy közösség előtt léptél fel,
ahol mindenki tudta, hogy meleg vagy, szóval akár beszélhettél is róla.
Többször felléptem a San Franciscó-i Fairmont Hotelben.
Abszolút visszafogott közeg.
Ügyvezetők, előkelő emberek,
de elértem, hogy hétköznap esténként ne legyen dresszkód,
és megjelentek az overallban és tangapapucsban táncoló leszbikusok.
Kis szemüvegben.
Csodás volt.
Sosem tartottam magam klasszikus stand-uposnak.
Mindig a karakterekre építettem.
A heteroszexuális közösség nevében jöttem,
hogy nyissak a homoszexuális közösség felé,
és hoztam nekik egy békequiche -t.
Megmondom őszintén, Calumet Cityben sokan azt hittük,
hogy a quiche homoszexualitást okoz.
Az igazi férfiak nem esznek quiche-t. Tudom, hogy le sem tudják írni.
Azt hiszem, azért dolgoztam karakterekkel már a kezdetektől,
mert szerettem volna megteremteni egy jobb világot.
Miss Ernestine Tomlin vagyok az AT&T-től.
Úgy éreztem, Ernestine meg tudja változtatni a világot.
Meg tudja törni az AT&T egyeduralmát,
és minden jobb lenne.
Nem, az nem egy ország.
Nem, sokkal nagyobbak vagyunk.
A komikus műfajok gyakran azt tükrözik, amit átélünk.
És talán mutatják az utat vagy elárulják,
rávezetnek arra, hogyan kéne működjenek a dolgok.
Van két csinos hölgy, akik itt laknak nem messze,
a zöld házban, három kutyával az udvaron.
Megkérdeztem, miért nem lakik velük apuka. Azt mondták, azért, mert leszbikusok.
Tegnap láttam, ahogy búcsúzóul megpuszilták egymást a verandán.
Azt hiszem, megváltoztatom a nevem Edith Annről Leszbikusra.
Olyan aranyosan hangzik.
Bizonyos értelemben elő voltam bújva, legalábbis a meleg közönség számára.
Sosem tettem nyilatkozatot, nem tartottam sajtótájékoztatót,
és ez a 70-es években volt.
1975-ben a Time címlapjára kerülhettem volna, ha előbújok,
én meg sértőnek találtam,
hogy szerintük eladtam volna a szexualitásomat, az életemet
egy Time-címlapért cserébe.
„HOMOSZEXUÁLIS VAGYOK” A MELEGEK ELFOGADÁSRA VÁGYNAK
Le akartak hozni egy cikket a melegekről,
amivel nem volt baj,
de korai lett volna még előbújni.
A MELEGJOGOK NEGATÍV REAKCIÓT VÁLTANAK KI?
A világ még mindig nem volt túl nyitott.
Jézus szeret engem
Anita Bryant egykor a narancslé reklámarcaként volt ismert.
De már nem.
Csapatával azért küzd, hogy visszavonjanak egy új, Dade megyei törvényt,
amely védi a homoszexuálisokat a munka és lakhatás terén.
Anita Bryant „énekesnő” volt.
Újjászületett keresztényként tekintett magára,
és kampányt indított a homoszexuálisokat megillető jogok ellen.
És az egész országban támadni kezdték a melegjogokat.
Fennáll a veszély, hogy a homoszexuálisok példaképpé válnak gyermekeink számára.
Ez messzemenő hatással lenne a gyermekeinkre és a nemzetünkre.
Engem nem zavar, hogy újjászülettek,
de miért kellett önmagukként visszatérjenek?
A homoszexuálisok biológiailag nem képesek a szaporodásra,
ezért úgy akarnak szaporodni, hogy beszervezik gyermekeinket.
A nevem Harvey Milk, és azért jöttem, hogy beszervezzelek titeket!
Unom az Anita Bryantek szövegelését,
akik kiforgatják a Biblia szavait, hogy passzoljon a torz szemléletükhöz.
A komikus műfajok az ellenállás eszközévé váltak.
Amint sikerül megnevettetni őket és elengedik magukat, bumm!
Megnyertük őket.
A melegeknél csak a zenerajongók utálják jobban Anita Bryantet.
Anita Bryantnek hála
megértettük, hogy az ellenálláshoz politikai szerveződés kell,
és a humor fontos része volt a mozgalomnak.
SZTÁRPARÁDÉ A JOGAINKÉRT
1977-BEN LILY TOMLIN VOLT A FŐ FELLÉPŐ A HOLLYWOOD BOWL-BAN MEGRENDEZETT
SZTÁRPARÁDÉ A JOGAINKÉRT CÍMŰ, MELEGJOGI TÉMÁJÚ JÓTÉKONYSÁGI ESTEN.
Köszönöm!
AZ ADOMÁNYGYŰJTŐ EST VÁLASZ VOLT...
Nagyon köszönöm!
...ANITA BRYANTÉK MELEGELLENES HADJÁRATÁRA.
Nagyon jól esik ez a szívélyes fogadtatás.
Emlékeztek a régi időkre, amikor egy festékszóróval
négybetűs szavakat pingáltunk a viaduktra?
Mire másnap visszamentél, egy felnőtt átírta „faszén”-re.
Az eseményt emberi jogi jótékonysági estként hirdették meg,
de alapvetően a melegekről szólt.
Persze akkoriban senki sem volt meleg.
Csak félénk.
Hatalmas meleg közönség gyűlt össze,
és el akartam menni, hogy láthassam Richard Pryort.
A producer megkért, hogy hívjam meg Richard Pryort fellépőnek.
Barátok voltunk, mióta szerepelt az első saját műsoraimban.
A humor terén mondhatni lelki társak voltunk,
és ő volt az egyik nagy kedvencem.
Azt mondtam: „Ha Richardot akarjátok, hát megkapjátok.”
Eljöttem ide
kiállni az emberi jogokért, és...
Köszönöm!
És rájöttem, miről is szól ez valójában.
Arról, hogy ne kapjanak rajta fasszal a szádban.
Amikor Richard megjelent, a közönség megőrült.
És kijön ide egy szarházi, és kijelenti, hogy meleg.
„Igen. Faszt szopok.”
„Én vagyok a város polgármestere. Jogom van faszt szopni.”
Senki sem csinált szart sem.
Ahogy a politikában mondják, mindenki kerülte a témát.
Én is szoptam faszt.
Még 1952-ben. Leszoptam Wilbur Harpot.
Gyönyörű volt.
Richard Pryor a queer humoristák egyik fantasztikus színfoltja,
de nem beszélhetünk róla.
Szemrebbenés nélkül beszélt mindenkiről, akit szeretett,
a szarságokról, amibe belekeveredett,
és számomra még mindig lenyűgöző, hogy mennyire őszinte volt
az 1960-as és 70-es években.
Wilbur teljesen átadta magát a dolognak, és a derekadhoz nyomta a combját.
Ettől rögtön elélveztél.
És aztán Richard hirtelen átváltott arra...
Nem nagyon látok itt fekákat.
Összesen látok vagy négy fekát a közönségben,
jól szétszóródva.
Úgy érezte, egy fehér rendezvényen van, és ez nem tetszett Richardnak.
De ti fehérek baromi jól szórakoztok.
Jogokat követeltek magatoknak.
És teljesen földbe döngölte a közönséget.
Amikor fekák égtek el Wattsban,
ti szarháziak éltétek az életeteket a Hollywood Boulevardon.
Le sem szartátok.
Tudtam, hogy előfordulhat ilyesmi.
Ez az est az emberi jogokról szól.
Én pedig ember vagyok.
Végül azt mondta: „Megcsókolhatjátok a nagy, fekete seggem”, és elment.
És persze mindenki felbolydult.
Mondom, hát...
elmondta, amit akart. Szuper.
PRYOR SÉRTEGETTE A KÖZÖNSÉGET
Mi, humoristák, minden harcnál a frontvonalban vagyunk.
Az emberek azt hiszik, sok a közös bennünk, mert melegek vagyunk.
Nem így van. A melegek széles spektrumon mozognak.
Vannak meleg nőgyűlölők.
Vannak meleg rasszisták, és ezzel számolnunk kell.
A komikus műfajoknak ez a dolguk. Ez a cukormáz a keserű pirulán.
Ha nevetsz,
nem akarod pofán verni a másikat, hiszen megnevettet.
Minden humorista, aki a munkájával felszólal
a bigottság és a gyűlölet ellen, amik korlátozzák a lehetőségeinket,
aktivista.
Addig még egy humorista sem vállalta fel, hogy meleg.
Patty hajtogatta, hogy lépjem meg, de nem tudtam, hogyan tegyem poénossá.
Nem volt senki, akit utánozhattam, szóval nekem kellett kitalálnom.
Következő vendégünk új albumának címe: Always a Bridesmaid, Never a Groom.
Nagy tapsot Robin Tylernek!
Végül a Norm Crosby Show-ban kötöttem ki nyíltan vállalt leszbikusként.
Elsőként a tévében.
A „páratlan és páros” terv nem működik, mi?
Páratlan és páros. A melegek hétfőn mennek adásba, a heterók kedden.
Ez miért kell?
Terryvel, egy meleg pasival sétáltam. Nagyon büszke.
Odajött egy fickó.
„Tudom, mi vagy te! Homoszexuális vagy!
Szerintem az összes homoszexuálist el kéne vinni egy szigetre.”
Mire Terry: „Már megtörtént, drágám. Manhattannek hívják.”
Aztán azt mondtam, Anita Bryant olyan a kereszténységnek...
...mint a számozott kifestők a művészetnek.
Másnap lehozta a sajtó, hogy a leszbikus Robin Tyler Anita Bryantet támadja.
És felbontották a szerződésünket a tévével.
Nagyon nehéz volt.
Voltak csúcspontok és történtek csodás dolgok.
Ez fájt.
Mert bátor volt.
Adj egy búcsúcsókot a mának
És mutasd meg, merre van a holnap
Megtettük, amit kellett...
Ehhez igazi bátorság és elkötelezettség kellett.
Mert minden szó puskagolyó.
Töltött fegyver vagy, és minden, amit mondasz, eltalálhat valakit.
Ezt nem igazán akarták hallani.
Ez kockázatos volt.
Ezért nem bújtunk elő, baszki, a 70-es és 80-as években.
Mert mindig fennállt ez a veszély.
TÖBBÉ NEM HALLGATUNK!
MELEGBÜSZKESÉG NYUGAT
Ha előre akarsz törni, nem úszod meg az ellenállást.
Tudtam, hogy nem hagyhatom abba a harcot,
és mondtam Pattynek, hogy soha nem is fogom,
mert az emberek humorba ágyazva meghallhatják azt, amit másképp nem.
Ha nem ismered a melegeket, ijesztőek lehetnek.
Aztán amint elkezdtünk előbújni,
az emberek rájöttek, hogy a fiuk, az unokatesójuk, az akárkijük is érintett,
szóval megfordult a helyzet.
ELTÖRÖLTÉK AZ ELŐÍTÉLET-ELLENES TÖRVÉNYT
Nem a hatalom szeretete hajt minket,
hanem a szeretet hatalma,
és ez erőt ad nekünk.
Mert jár nekünk a szabadság. Szabadok leszünk.
Szabadnak kell lennünk. Mert mindenhol ott vagyunk!
MINDENHOL OTT VAGYUNK
Javítani kell az emberek helyzetén, az élet minden fontos területén,
hogy mindenkinek nagyjából egyenlő esélye legyen előrelépni az életben,
teljes életet élni, meg ilyenek.
Én így tekintek a komikus műfajokra.
Talán hatással volt a dolgokra.
Akkoriban nem beszéltünk a melegekről, és én az vagyok.
És itt volt ez a két nő,
ez a két méltóságteljes előadóművész,
mindketten a változást sürgették a maguk módján,
a 70-es években.
Van egy nagyon különleges személy, Jane Wagner,
aki tehetségével nagyban hozzájárult a munkámhoz,
jobban, mint bárki más, és akivel osztozom a megtiszteltetésben.
Nem volt náluk bátrabb, hitelesebb. Szembesítették a hatalmat az igazsággal.
A 70-es években a melegek elkezdtek előretörni,
és reméltük, hogy végül a humoristák új generációja is beáll emögé.
Nagy örömmel jelentem be a következő, rendkívül különleges fellépőt.
Az egyik percben még banánra vágyom
A következőben meg mézesbödönre
Kürtöljétek csak szét, kit szeretek
Sandra Bernhard.
Lily Tomlin rajongója voltam,
mióta először láttam a Laugh-Inben. Olyan volt, mint egy jelenés.
Mindannyiunknak megvan, hogy kihez mérjük magunkat. Ez fontos.
A kapcsolatban, amit más meleg művészekkel ápolunk,
nagy erő rejlik.
És Sandra egyszerűen...
Bármit is tett, olyan akartam lenni, mint ő.
A komikus műfajok olyanok, mint egy balzsam.
„Megnyugtatlak, elsimítom minden félelmedet,
és felszabadítalak a saját elnyomásod alól.”
Úgy fair, ha ma este közületek is leleplezünk egyeseket.
Sandra Bernhardról a legtöbben tudták, hogy kicsoda,
mert szerepelt A komédia királya című filmben,
Martin Scorsese filmjében, Robert De Niróval,
aztán még híresebb lett, amikor szerepelt David Letterman késő esti talkshow-jában.
Ha megjelent, az mindig eseményszámba ment.
- Mielőtt vége... - Mutassam, hogy fogok szülni?
Ne! Nem akarjuk...
Szeretek a fellépéseimre varietéműsorként gondolni,
mert egyesíti az előadóművészetek minden elemét.
Mintha megidéznénk a 70-es éveket.
Akkoriban voltak varietéműsorok.
Az amerikai szórakoztatóipar központi elemét képezték.
Ott leszek.
Az 1970-es évek varietéi olyanok voltak, mint egy kaleidoszkóp.
Voltak bennük karakterek, zenés betétek, jelmezek.
A 70-es évek fiatal queerjei azt érezték, hogy ez az a világ, amiben élni akarnak.
A varieték gyerekkoromban fontos részét képezték az életemnek.
Úgy éreztem, ezt akarom csinálni.
Imádtam Flip Wilsont. Egy varietében szerepelt.
És Geraldine nagyon elbűvölő volt.
Már rég kinéztelek magamnak.
Nem simán egy férfi volt női ruhában.
Geraldine vicces volt, miközben nőnek volt öltözve.
Nagy rajongója vagyok a varietének, millió embernek írtam ilyesmit.
Indultam a $1.98 Beauty Show szépségversenyén,
és nyertem.
Azt hittem, Kris Kristofferson az, baszki.
Nézték ezeket a műsorokat,
és talán meglátták magukat egy dalszirénben,
egy jelmezben vagy egy színészben.
Ötven évvel ezelőtt!
A burkoltan és nyíltan különc queerek melegágya volt.
Önkifejezési lehetőségeket mutattak a queer embereknek,
a 60-as és 70-es években.
Máshol nem láthattak nyilvánosan, bárki számára elérhető példákat erre.
Isteni.
1984-ben találkoztam egy John Boscovich nevű emberrel.
Elkezdtünk anyagokat írni és dalokon dolgozni,
vegyítve a popzenét, a komikus műfajokat és a kommentárt,
és megszületett a Without You I'm Nothing című műsorom.
Ez az első munkanap és az első randi a főnökkel,
aki úgy vezet körbe San Franciscón, ahogy arról álmodni sem mertem korábban.
Sandra Bernhard egyesítette az elbeszélést,
a történetmesélést, a dalokat és a csillogást.
Átjárta az egészet a queer érzékenység,
és teljesen más volt, mint a korábbi komikus műfajok.
A Lombard Streeten kezdjük, a világ legkanyargósabb utcáján,
és én egyenesen heterónak érzem magam.
Próbáltunk viccesek lenni,
és valami olyasmit létrehozni, ami szellemes, őrült és felforgató.
A Without You I'm Nothing erősen politikai töltetű volt,
mert elkezdődtek Ronald Reagan elnökségének évei,
rendkívül konzervatív republikánus, vallásos jobboldali politikával.
A vallásos Amerika magához tér,
talán épp időben az országunk érdekében.
Változott a helyzet.
Megtapasztalhattuk
a szexuális felszabadulást, összefonódva a melegek felszabadulásával,
és ezzel egyidőben büntettek minket ezért.
Vannak jelenleg aktív lelkészek, normális életet élő heteroszexuálisok,
akik gyakorló homoszexuálisként hozzánk fordultak.
Megismertettük velük Jézus Krisztus evangéliumát.
Újjászülettek. Életmódot váltottak.
Nem értettem, miért akarjuk elnyomni egymást.
Miért akarunk elvenni egymástól dolgokat?
Miért kell a csalódásainknak és traumáinknak akadályozniuk másokat?
„A TÖBBSÉG” KONTRA MELEGEK
A melegek felszabadítását célzó mozgalom mögötti eszme,
hogy szeretnénk szabadon kifejezni a szexualitásunkat.
Van egy hangos és büszke meleg kultúránk,
de a melegeket érintő politikai légkör az 1980-as években
megváltoztatta a meleg kultúra jellegét.
Mintha kaptunk volna egy nyaklevest,
ami miatt az embereknek teljesen más módon kellett politizálniuk.
A Christopher Streettől a Castróig.
Az éjszakától a Stonewallban Judy Garland halálának hetéig.
Little Richardtól Liberace-ig.
Van egy tagadhatatlan ritmus.
Nagyon elnyomó időket élünk.
Elhatalmasodott az AIDS-járvány,
és erősen jelen volt az aktivizmus,
ami logikus következménye egy republikánus kormánynak,
ami megpróbálja elnyomni a társadalmi problémákat.
Szóval ez lett a mozgalom következő hulláma,
amikor jelen kellett lennünk, és gőzerővel belevetni magunkat.
Van valami...
A régi vallás...
...amit meg akarok kérdezni
...és a régi alkotmány.
Van valami, amit tudni akarok
Az amerikaiak 93%-a szerint
a homoszexualitás nem elfogadható alternatív életmód.
Tudod a választ a kérdésre
Isten igéje mindenre választ ad.
Szóval mondd csak...
Reagan szörnyű volt. Kemény időszak volt, de Sandra nagyon merész volt.
Egy vad nőszemély, aki rámutat az álszentségre.
Jerry Falwell próbál küzdeni a funk ellen,
és nekünk is ezt tanácsolja.
Jerry Falwell meg fogja adni magát a funknak.
Hihetetlenül szórakoztató volt nézni, lenyűgöző volt.
Nem küzdhetsz a funk ellen.
Mert a funk harcol a fasizmus, rasszizmus, szexizmus, homofóbia ellen.
Olyan volt, mint egy csatakiáltás.
Felöltöttük a harci öltözetünket, és azt mondtuk:
„Meg fogunk küzdeni ezzel,
és valahogy túl fogjuk élni.”
El fog ragadni titeket a funk, ti hálátlan szarháziak!
Minden határt áthágott, ha szexualitásról volt szó,
és magához vonzotta az embereket.
Sok nagyszerű emberrel találkoztam. Mary Tyler Moore eljött a műsoromba.
Keith Haring és Madonna.
Hol van? Madonna?
Madonna? Gyere elő!
A queer kultúrában új időszámítás kezdődött,
amikor Sandra Bernhard és Madonna szerepelt David Letterman műsorában.
- Mit csináltok? - A Kava Barban vagy az MK-ban vagyunk.
- Úton a Cubby... - Hole-ba.
Esküszöm, konkrétan egy kupac hamu maradt belőlem.
Mondom, mi történik?
A Cubbyhole-t emlegették, egy leszbikus bárt New Yorkban.
Azt hiszem, ideje színt vallani.
Amint készen állsz, drágám!
- Ne kerteljünk. - Utálom az ilyet.
Utálom az ilyesmit.
- Oké, igen. Lefeküdtem Seannal! - Jól van! Fogd be!
- És szörnyű volt! - Jól van.
Hazudsz!
- Figyelj! - Te sokkal jobb voltál.
Madonna és Sandra két nagyon sikeres,
befolyásos nő volt, akik nyíltan flörtöltek egymással.
Ez nagyon jót tett a queer közösségnek.
Sötét időket éltünk,
és politikailag nem javult a helyzet,
és mégis voltak pillanatok,
amikor felsejlett, hogy mi az, ami majd akár valóság is lehetne.
Ma este együtt lehetünk, beszélhetünk a szexualitásról,
oldottan, az emberek egymás kezét fogják.
Férfiak, nők. Emberek.
Engem nem traumatizáltak a 80-as évek.
Hála istennek, hogy így alakult.
Szerencsés vagyok,
mert sokakat viszont igen.
Szeretlek titeket. Köszönöm, hogy eljöttetek.
Sandra egyszerre csinált színházat, zenét és stand-upot,
és engem mindig is ez vonzott benne.
Amikor olyanokat láttam, mint Sandra Bernhard, úgy éreztem,
azta, szóval zenével is vegyíthetem a stand-up-előadásaimat, és ezzel...
HUMORISTA
...egy újabb értékes réteget adok hozzá. A stand-up nagyon szubjektív.
Ha még zenélsz is közben, gondolhatod, hogy legalább nem vagy pojáca.
Parókás pojáca vagy.
Hogy vagytok, szarzsákok?
Imádom a stand-upot,
de az a baj vele, hogy meg kell szólítania a nézőt.
Tudjátok, én üstökösként robbantam be, és lettem híres és gazdag.
Én egyedül csak a gazdagokkal tudok igazán azonosulni.
A csórók ott fent? Anya, nem is ismerlek.
Szóval ez a dal...
Szóval ez a dal most a gazdagoknak szól.
Hé, gazdagok
Gyönyörű, gazdag emberek
Nem utáltok Szabálytalanul parkolni a hajótokkal ?
Hé, gazdagok
A queerség tanoncságon, mentor-mentorált kapcsolatokon alapuló világ.
A lelkünket tápláló találkozásokon keresztül jövünk rá, hogy kik vagyunk.
Ez egy közösség.
Örülök neked, szexi!
Úgy örülök, hogy látlak!
- Hiányoztál. - Te jó ég! Nem semmi a bajszod.
A meleg humoristák között megvan a bajtársiasság,
és általában véve nagyon jól kijövünk, szeretjük egymást.
Persze néha beszólunk egymásnak szemtől-szembe,
savazzuk egymást, ilyenek.
De szeretjük egymást.
Bajtársak vagyunk, egy szcéna, egy család.
Scott Thompson.
Főiskolás koromban láttam Scott Thompsont a Kids in the Hallból
Conan O'Brien késő esti talkshow-jában vendégként, és elképesztő volt.
Szégyenkezés nélkül vállalta, hogy meleg.
Egy meleg férfi, aki a melegszexről beszélt.
Scott, szerintem illene bemutatkoznotok.
Persze, Conan! Hogyne!
Szeretném bemutatni nektek Randyt és Ralphot.
- Randy és Ralph! - Hogy vagy?
Vagy inkább Ralph és...
Csak a kalapról tudom megkülönböztetni őket.
- Igen. - De néha rosszalkodnak!
Volt három férfi, aki szerepelt a tévében fiatalkoromban,
akik nyíltan melegek voltak, mégsem viselkedhettek úgy.
Rip Taylor.
Ezt nézzétek! A furcsa pár.
Charles Nelson Reilly.
Vége az uralmadnak, Phillip. A nők átpártolnak hozzám.
Paul Lynde.
Igaz vagy hamis?
Kolumbusz Kristóf szeretett buggyos női térdnadrágot és harisnyát viselni.
Nem könnyű hat hónapra szerződtetni egy legénységet.
A melegeket elfogadták, amíg valamennyire komikusak voltak.
Ők csak botrányos, vicces pasik voltak,
de akkoriban ez a humor tárgyát képezte.
Amikor humorista lettem, nem akartam titkolni az identitásom.
Amikor belevágtam ebbe a szakmába, és elkezdtem műsorokat csinálni,
gondoltam, lehetnék stand-upos,
de hamar rájöttem, hogy ez nem lehetséges.
Amikor először léptem fel egy open mic esten a 80-as években,
a humorista, aki bemutatott,
azt mondta a közönségnek, hogy leszoptam.
Szó szerint lebuzizott, aztán felhívott a színpadra.
Szóval a közönség rögtön utált engem.
És minden alkalommal ez történt.
Aztán előbújtam.
Ami tényleg nagyon nehéz volt.
Úgy döntöttem, karaktereket hozok létre,
hogy ezzel kicselezzem azt, hogy milyen a világ.
Az egész The Kids in the Hallt átszőtte a queer érzékenység.
Már önmagában az, hogy férfiak női ruhába bújtak és jól néztek ki,
botrányos határátlépés volt.
Ms. Francesca Fiore, ön veri a férjét?
Tessék?
Nem.
Talán.
Igen! De nehéz nem megütni.
Úgy tűnt, Scott Thompsonban fel sem merült,
hogy nem mondhatja ki mindazt, amit mondott.
Szakítottam a szeretőmmel, Zeke-kel.
Azt hiszem, megcsalt. Úgy becézett engem, hogy „Következő!”.
Buddy Cole-nál fogtam a nőies meleg férfi sztereotípiát,
és megfordítottam,
és nem ő lett a vicc tárgya,
hanem a nézők.
Van egy melegbárom, nem titkolhatom tovább az identitásom.
Jelentős személy vagyok, akárcsak egy képviselő.
És szerintem a másik fő tényező,
ami megkülönbözteti Buddy Cole-t a korábbi hasonló karakterektől,
hogy nyíltan szexuális lény volt.
A királynő mindig kasztrált volt,
de Buddy Cole-ról sikított, hogy szeret kefélni.
Azt gondoltam,
az élet egy pillanat alatt megváltozhat, és a társadalom is.
A 70-es évek végén jelen volt egy mozgalom,
ami a homoszexualitás elfogadására irányult, a társadalomban és a tévében is.
A filmekben, a popkultúrában.
Ott volt a Castro, a diszkó.
Fiatalember, van egy hely, ahova mehetsz
Mondom, fiatalember...
Volt, akiket queernek kódoltak,
és népszerűek voltak.
Sokféleképpen jól érezheted magad
Mindenhol ott vagyunk!
Jó móka belépni a Y...
Aztán jött az AIDS.
A „melegpestis” néven ismert rejtélyes kór
az amerikai orvoslás történetében példátlan mértékű járvánnyá nőtt.
És visszaugrottunk 30-40 évet.
Azonnal, szinte egyik napról a másikra.
ÁLLÍTSD MEG AZ AIDST!
A meleg férfiakat akkoriban visszataszítónak tartották.
AZ AIDS ELTÜNTETI A BUZIKAT
Tisztában kell lennünk vele, hogy Reagan elnöksége alatt,
amikor először megjelent az AIDS, tartottak egy sajtótájékoztatót,
amin mind nevettek.
TÁJÉKOZTATÓ A FEHÉR HÁZBAN
Tud bárki a Fehér Házban erről a járványról, Larry?
„Melegpestisnek” nevezik.
De tényleg. Elég súlyos dolog.
Minden harmadik fertőzött belehal. Érdekelne, az elnök tisztában van-e ezzel.
Én nem kaptam el. És ön?
Ön nem kapta el. Ezt örömmel hallom, Larry.
Az elnök... Más szóval a Fehér Ház viccként tekint erre?
Amellett vagyok, hogy bármiről, bárkiről, bármilyen csoportról viccelhetünk.
De ha gyűlöletből fakad, akkor nem.
RITKA RÁK 41 HOMOSZEXUÁLISNÁL
Nem viccelhetsz az AIDS-szel miközben tömegek halnak meg.
TÖBB MINT 100 000 HALÁLOS AIDS-ÁLDOZAT
Volt idő, amikor a komikus műfajokban abszolút elfogadott volt a homofóbia.
És ha nem hiszed, nyisd meg a Spotifyt,
és írd be, hogy „Eddie Murphy Faggots”.
A buzik nem nézhetik a seggem, amíg a színpadon vagyok.
Képzeld el, hogy Eddie Murphy meleg rajongója vagy,
és ezzel kezdi a műsorát.
Megrémít, mert vannak lányok, akik velük lógnak.
Megeshet, hogy egyik este a klubban megpuszilják a meleg barátjukat...
és AIDS-szel a szájukon mennek haza.
Haza a férjükhöz. Öt évvel később: „Mr. Johnson, ön AIDS-es.” Mire ő: „AIDS?
Nem vagyok homoszexuális.”
„Hát persze, nem homoszexuális.”
Sam Kinison fellépett a Dangerfield'sben,
és elsütötte a következő poént.
Mert pár homokos majmokkal dugott.
Annyira unatkoztak, hogy nem érték be a saját segglyukaikkal.
Emiatt a szarság miatt kibaszott gumit kéne húznunk.
Emlékszem, hogy 16 éves kölyökként élőben néztem ezt a műsort,
és az emberek nem rohantak ki a teremből, mondván: „Mi a szar ez? Ez nem stand-up.”
Elsöprően és hisztérikusan nevettek.
Amikor az AIDS végül megjelent az egész országban, mint a penész,
20 millió buzi futkosott ide-oda, azt kérdezgetve:
„Honnan eredhet ez?”
„Hogy kaphatom el?”
Hogy kapod el? Nagyon egyszerű, elmagyarázom.
Ha minden nap szaros fasszal mászkálsz,
előbb-utóbb elkapsz valamit, érted, mire célzok?
Nehéz volt. Ez nem arra bátorított, hogy előbújjak.
Nem azon agyaltam, mi lesz, ha előbújok, hanem hogy sosem fogom megtenni.
A való életben vállaltam az identitásomat, de a színpadon nem.
Nem volt hozzá bátorságom. Féltem, hogy tönkretenné a karrierem.
A Comedy You nevű klubban dolgoztam a Village-ben,
ahol fellépett egy Bob Smith nevű fickó.
Azért volt fontos, mert a 80-as években nagyon kevés nyíltan meleg humorista volt.
Nagyon konzervatív családból származom.
Nem volt könnyű elmondani a szüleimnek, hogy meleg vagyok.
Hálaadáskor tettem meg a gondosan megfogalmazott bejelentésemet.
Azt mondtam: „Anya, odaadnád a mártást egy homoszexuálisnak?”
Mire odaadta apámnak.
Nem volt meleg férfi sztár a szakmában.
Bob Smith volt az első nyíltan meleg férfi stand-upos a The Tonight Show-ban,
és amit akkoriban nem igazán értettem,
hogy innen nem volt hova továbblépni.
Az ügynökök, menedzserek nem tudták, mit kezdjenek velük.
Nem léteztek sem szerepek, sem helyek számukra.
Jól van.
- Nem bírok magammal, ha kamerát látok. - Szuper volt.
- Köszi! - Köszi, Todd!
Ismeretségünk első pár évében nem tudtam, hogy Todd meleg.
Sok fellépésünk volt együtt, aztán ő nagyon máshogy bújt elő, mint én.
Amikor előbújt, ő már egy ismert, befutott,
szeretett, fergeteges, híres és népszerű stand-upos volt.
Fogadják szeretettel Mr. Todd Glasst Philadelphiából!
Íme Todd Glass, hölgyeim és uraim!
A mai monológ előadója Mr. Todd Glass!
Úgy terveztem, sosem bújok elő.
Soha.
Aztán volt egy szívrohamom.
Largóban, egy Sarah Silverman & Friends előadás után.
Rengeteg humorista volt ott.
A műsor után nem kaptam levegőt.
Nem tudtam, mi bajom van.
Végül mentőt hívtak.
Miközben beraktak a mentőbe, kiabáltam Sarah-nak:
„Szólj a barátnőmnek!” Mert ő tudta, hogy meleg vagyok.
Szóval ezt mondtam: „Szólj a barátnőmnek!”
Tudva, hogy mennyire szánalmas. Tényleg ez izgatott?
Nehogy azt mondják: „Szerintem szívrohama van. És ráadásul meleg.”
Aztán a kórházban
a pasim
eljött meglátogatni, és...
hozott nekem virágot.
És aztán...
Ez annyira aranyos gesztus volt tőle.
Úton a kórház felé szedte nekem, szerintem csak valami gaz volt.
És bedugta a párnám alá.
Én meg...
teljesen összetörtem,
hogy így kell élnünk.
Aztán azt gondoltam,
amint kijutok innen, keresek valami megoldást erre.
Következő vendégünk a színész és humorista Todd Glass!
Sokkal jobbak lettek a műsoraim, miután előbújtam.
Amikor előbújtam, azt mondták,
milyen szomorú, hogy sztorikat kellett kitalálnom a barátnőmről.
Mondom, nem én találtam ki, megtörténtek, csak mással.
Mert a párkapcsolatok végső soron csak párkapcsolatok.
Ezért amikor más humoristák panaszkodtak, hogy a nők miket csinálnak,
mondom, a pasik is kurvára ilyenek, csak nem velük jártok.
Szerintetek, ha két pasi jár együtt, és 19:30-kor kell indulniuk,
mindketten az autónál vannak 19:30-kor?
Sokáig nem létezett számunkra modell.
Magunktól kellett rájönnünk mindenre.
Nagyon büszke vagyok rád. Olyan ügyes voltál! Gratulálok!
A meleg humoristák nem tekinthettek a számtalan nagyszerű
heteró, fehér férfi humoristára vezércsillagként.
Hogy vagy, Guy?
Gyönyörű vagy. Hogy vagy?
Most jöttem vissza Palm Springsből.
Palm Springs egy utópisztikus közösség, amely megmutatja, milyen lenne a világ,
ha a melegek és a republikánusok együttműködnének.
Már pár éve stand-upoltam,
és láttam, hogy a heteró barátaimat mentorálják,
és útmutatást kapnak a hozzájuk hasonló, már befutott előadóktól.
Fura érzés volt rájönni, hogy számomra nincs ilyen ember.
Nincs, mert nem lettek stand-uposok.
Mert titkolják az identitásukat, és félnek tőlem.
És mert sokan közülük meghaltak AIDS-ben,
mert a kormány nem tett semmit.
Úgy érzem, felnéztem sok női humoristára, például Sandra Bernhardra,
és az összes nőre, akik akkoriban felléptek és láttam őket.
Nem jut eszembe egyetlen példa sem az elmúlt akárhány évből,
aki engem megelőzően meleg férfiként lépett fel.
Szerintem a queer nők törték az utat.
Queer vagyok.
Így határozom meg az identitásomat,
ami számomra azt jelenti, hogy nem érdekel, ki vagy.
Azt akarom, hogy akarj engem.
San Franciscóban nőttem fel, és a nézőpontomat humoristaként
erőteljesen formálta San Francisco sokszínűsége.
Nálunk nagy hagyománya volt az ellenkultúra hőseinek.
Nagy hagyománya volt a feminizmusnak, a meleg történetmesélőknek,
és a queer stand-up fontos eleme volt ennek.
A Josie's Juice Jointban léptek fel a meleg humoristák,
és rengeteg drag előadó is.
Mint Lypsinka, akinél elmosódik a határ művészet, stand-up és drag között.
Vegyítettük a politikát, az aktivizmust és a punk rockot,
és ha queer voltál, az nem állt az útjába annak,
hogy széles körben sikeres légy.
Melegként is sztár lehettél San Franciscóban.
1990-ben felfelé ívelt a karrierem stand-up-humoristaként.
Remélem, híres leszek. Szerintem alakul a dolog. Lesz egy saját tévéműsorom.
All American Girl a címe, és nagyon... Köszönöm!
Én a Margaret Cho Show címre szavaztam, mert kibaszottul egomániás vagyok.
Voltak saját javaslataik. Kelet és nyugat találkozása.
Wok a Wild Side-on.
W-o-k, wok.
Kivertem a hisztit, és azt mondtam: „Basszátok meg! Ferdeszeműek lesz a címe.”
De amikor tiéd a főműsoridő egy tévéadónál,
az egészen más.
Ez volt rajtam, amikor bemutattak.
Első bálozóként?
Nem, leszbikusként.
Tényleg nem értették. Nem csak az volt a gond, hogy ázsiai vagyok.
Nő voltam. Alpári voltam.
Queer voltam. A queerséget értelmezni sem tudták.
Olyasmit akartak, amit ők is megértenek,
szemben ezzel az alpári nővel, aki a nőket szereti.
„Figyelj, van egy kis gond.
A tévéhálózatnak baja van veled.”
A tévészereplésemet durván elutasították.
AZ ABC NEMET MOND CHO SOROZATÁRA
A televízióban szereplő queerekre egy lehetetlen kérés vár:
vállalhatják az identitásukat,
de azt kérik, hogy azért ne vigyék túlzásba.
„Szuper, hogy meleg vagy, de ne legyél túl meleg.”
„Ne kérdezz rá, ne mondd el.”
Azért vagyok ma itt, hogy megvitassunk egy komoly kihívást,
amely óriási figyelmet kapott, nyilvános és privát viták témájaként.
Nemzeti politikánk a katonaságot és a homoszexuálisokat illetően.
Itt vagyunk, queerek vagyunk...
Az volt az uralkodó közhangulat, hogy rossz a helyzet és egyre csak romlik,
és jelen volt egyfajta punk,
„csináld magad” érzékenység, sürgető nyomás az azonnali cselekvésre.
Itt vagyunk. Queerek vagyunk. Feministák vagyunk. Ne szívózz velünk!
Nincs időnk a fokozatos javulásra.
Most azonnal kell harcolnunk.
HALLGATÁS = HALÁL
Az AIDS-válság hatására aktivistává váltak
tartózkodó emberek is, akik azt mondták:
„Nem hallgathatok tovább.” Mert ez most már élet-halál kérdése volt.
A kedvenc aktivista csoportom az ACT UP volt a 80-as évekből.
Volt egy nagyszerű szlogenjük: „A hallgatás egyenlő a halállal”.
Arra utalt, hogy ha nem beszélünk az AIDS-ről, megöl minket.
Én egy hasonló szlogent fogalmaztam meg magamnak.
„A hallgatás egyenlő a nemléttel.”
Igazából a queer stand-upon keresztül birkóztunk meg a traumáinkkal.
A homofóbia, rasszizmus és szexizmus formájában jelentkező traumákkal,
azzal a traumával, hogy a társadalom nem fogadott el minket.
Miután nem lettem tévésztár,
az volt a logikus lépés, hogy visszatérek a stand-up-előadásokhoz.
Meg akartam találni a közönségemet, a saját csoportomat.
Rájöttem, hogy a magam módján kell csinálnom.
Margaret Cho!
Összerakhattam a saját stand-up-előadásaimat,
felvettük őket és lemehettek a tévében,
anélkül, hogy azon aggódtam volna, mit teszek vagy mondok.
Végigmentem ezen az egészen. Most akkor meleg vagyok?
Heteró vagyok?
Aztán rájöttem, hogy csak könnyűvérű vagyok.
Margaret Chónál láttam először,
hogy úgy beszélt bármilyen queer identitásról,
hogy nem volt benne sértés.
Imádom a „buzi” szót,
mert pont az én típusomat írja le.
Azt sugallta, hogy léteznek melegek, nagyon is, és csodálatosak.
Azt éreztem, hogy ja, oké. Nem tudtam, hogy ezt szabad.
Három dolgot szeretünk: a seggeket, Judy Garlandot és Margaret Chót.
Közülünk valókkal és nekünk csinált előadásokat,
és ennek köszönhetően fellángolt az alternatív stand-up.
Fura, szedett-vedett fellépőkkel.
A humoristák egy sokszínűbb csoportja,
akik mások voltak, mint a korábban látott előadók.
Emlékszem, amikor először hallottam Margaretet stand-upolni,
és mindent felvonultatott, amire a pályám elején azt mondták, hogy ne tegyem.
Trágár volt, obszcén volt. Kurvára nem zavartatta magát.
Sokan úgy éreztük, nincs helyünk a hagyományos terekben.
Amikor belevágtam, rengetegszer mondták a többiek, hogy ne beszéljek a szexről.
Ha a szexről vagy a randizásról beszélsz,
eszükbe juttatod az embereknek, hogyan szexelsz.
Ha nem is az anális szexről viccelsz, akkor is az fog eszükbe jutni,
és undorodni fognak.
Amint lehetőségem nyílt rá,
csak arról akartam beszélni, amiről mások szeretnék, ha hallgatnánk.
Imádom a pasimat. Ő a lelki társam.
Ő fehér, de minden éjszaka kerül bele egy kis ázsiai DNS.
Igen! Utálja ezt a poént!
De ő a passzív fél, szóval kénytelen lenyelni.
Akkoriban a queer stand-up vigaszt nyújtott bizonyos értelemben.
Számomra nagyon fontos,
hogy a közönség előtt legyen egy olyan queer hang,
aki reményt és örömöt ad nekik.
Ez felemelő élmény.
Mintha nem látott volna.
Bocsánat!
Én vagyok a leggigantikusabb ember a világon.
- Sajnálom. - Csak viccelek!
Oké.
Tökéletes.
Várjatok! Ezt elteszem.
- Mi a... - Baszki!
- Nem akarom zsebre tenni. - Oké, add ide!
Sziasztok!
Mindig is előadóművész akartam lenni, csak nem tudtam, hogyan.
Magas voltam, esetlen és meleg,
és néztem ezeket a nőket,
Joan Riverst, Moms Mabley-t,
ezeket a pimasz és őszinte, fergetegesen vicces embereket,
és azt gondoltam: „Ezt akarom csinálni.”
Olyan humorista akartam lenni, aki történetesen leszbikus.
Mindig is így éreztem.
Tudták, hogy meleg vagyok,
de a műsoraimban nem igazán került szóba, hogy leszbikus vagyok.
Imádom felbosszantani anyámat. Pár hete is megtettem.
Tipp, hogyan húzzátok fel anyátokat.
Ha legközelebb együtt autóztok, parkolj le a helyi sztriptízbárnál,
és mondd ezt: „Mindjárt jövök! Csak be kell szaladnom a csekkemért.”
Mintha sztriptíztáncos lennél.
Egy hónapja Atlantában is elsütöttem ezt, és valaki bekiabált: „Kápéban fizetnek.”
Láttam, hogyan skatulyázzák be az embereket,
csak bizonyos közönség előtt léphettek fel,
nem foglalkoztatták őket.
Üdv, Suzanne Westenhoefer vagyok, híres leszbikus humorista.
Először New York-i stand-up-klubokban kezdtem el fellépni.
Ha a 90-es évek elején kimondtad a színpadon,
hogy leszbikus vagy meleg vagy, annyi volt a karrierednek.
Rengeteg kolléga tanácsolta, hogy ne beszéljek meleg témákról.
„Így soha nem viszed semmire.”
„Sztár lehetnél, de így sosem fognak visszahívni.”
Belevágtam. Meleg stand-upot toltam heteró klubokban.
Sok helyen felléphettem, egy klubot kivéve. Nem akarom megnevezni.
Comic Strip!
Csodás volt. Háromszor voltam náluk meghallgatáson.
Szuperül ment. A kis féreg menedzserük odajött, és azt mondta:
„Nagyon jó voltál, de nem vennénk hasznodat.
A tévére készítjük fel a fellépőinket,
és kétlem, hogy a tévében valaha is lesznek majd leszbikusok.”
Pontosan tudtam, hogy ez korlátoz.
A homofóbia főként abban nyilvánult meg, hogy nem kaptam meg dolgokat,
amikről talán nem is tudtam, hogy léteznek.
Nekem nem ajánlották fel őket úgy, mint a többi humoristának.
Mondom, nincsenek leszbikusok a tévében?
És mi van Wimbledonnal?
Nem mehettem meghallgatásokra.
Egyszer azt mondták: „Nyíltan meleg humorista vagy?
És csak erről beszélsz?”
„Nem, de ez olyan, mintha fekete lennék.
Mindegy, beszélsz-e róla, feketeként állsz a színpadon.”
Mire a nő: „Oké, köszönöm. Tüntessétek el innen!”
És ez valahogy mindig...
letörte az embert.
Úgy teszek, mintha nem bőgtem volna ezen,
ügyelve, hogy ne folyjon le a sminkem,
de fájdalmas volt.
Továbbra is jelen volt a gyűlölet, a bigottság, sok dolgunk volt még.
Ha valaki azt mondja,
te választottad azt, hogy leszbikus vagy meleg leszel,
mondd ezt: „Nem én választottam. Kiválasztott vagyok.”
Azt állítani, hogy a férfi és férfi, illetve a nő és nő közötti párkapcsolatok
ugyanilyen státusszal kell bírjanak, nyilvánvalóan abszurd.
Meg kell állítanunk a meleglobbit,
mielőtt átveszi az uralmat a városunk és az iskoláink felett.
A „boldog 90-es évek” a melegeknek nem volt annyira boldog.
Ott volt a „Ne kérdezz rá, ne mondd el” törvény
és a házasság védelméről szóló törvény,
amely a házasságot csak férfi és nő között ismerte el.
Fontos a gyerekek kérdése.
A melegek szeretnének örökbe fogadni,
és ha házasodhatnak, ha megengedjük nekik,
utána az jön, hogy felcserélhető a szülői szerep férfiak és nők között.
Ez erkölcstelen.
Egészségtelen és ártalmas.
Kész őrület volt.
Erik és Lyle Menendez.
Egyik este a szüleik épp tévéztek, fagyit ettek, és ők agyonlőtték őket.
Ők házasodhatnak! Megházasodtak a börtönben!
Én nem házasodhatok.
Jerry Sandusky. Pedofil.
Több joggal rendelkezik nálam.
Mary Kay Letourneau.
Hozzáment a diákjához, baszki, és megszülte a kissrác gyerekét.
Egyszerűen megőrjített a dolog, és innentől kezdve minden megváltozott.
Amint anya lettem, betelt a pohár.
Előbújtam meleg szülőként.
Minden humorista beszél a családjáról. Nehogy már én ne beszélhessek az enyémről.
Leszbikus vagyok, két gyermekem van, szóval mesélek erről egy kicsit.
A volt párommal, Wendyvel vállaltuk be a gyerekeket.
Na jó, igazából nem így hívják. Szeretne inkognitóban maradni.
Ő kérte, hogy nevezzem Wendynek. Igazából Sharon. Na mindegy, szóval...
Mit üzen az a gyermekeidnek,
ha nem vállalod büszkén és nem dicsekedsz a családoddal,
amit ti teremtettetek meg?
Egy névtelen spermadonort használtunk, aki itt ül. Kösz, hogy eljöttél!
A gyerekek alig várják, hogy holnap megismerjenek.
Amikor elkezdtem beszélni a családomról,
pontosan tudtam, hogy ez ártani fog a karrieremnek,
de képtelen lettem volna máshogy csinálni.
Nem tudtam volna a fiam szemébe nézni, és azt mondani,
hogy erről nem beszélhetünk, vagy hogy szégyenkeznünk kéne,
vagy hogy mi mások vagyunk.
Képtelen voltam rá.
Odavagyok Judy Goldért.
Az egyik felvételen Judy említette, hogy van gyereke.
Azt gondoltam: „Ó, szóval felesége és gyereke van.
Dehát meleg. De van családja.” És felrobbant az agyam.
És aztán hétköznapi családi dolgokról beszélt,
nem „egy meleg család dolgairól”.
Sziasztok!
Helló, queer barátaim!
Szeretlek titeket!
A stand-up lehetőséget nyújt az embereknek,
hogy más szemével lássák a világot.
Egy igazán jó humorista megnevettet és elgondolkodtat,
és talán a véleményed is megváltoztatja.
Amikor már tudták, hogy leszbikus, nem sok helyen léphetett fel.
Legközelebb a Rosie O'Donnell Show producereként láttam a tévében.
Megcsappant a stáb. Vidd el a fiad! Tessék, ennyi!
A Rosie O'Donnell Show- n dolgozva azt gondoltam, ez a műsor egy jelenség.
Mindenki nézte. Minden magazin címlapjára felkerült.
És azt gondoltam: „Ha tudnátok, hogy mind melegek vagyunk!
Meleg színházi gyerekek vagyunk, akik szórakoztatunk titeket.”
Amikor leszerződtem a talkshow-mra a Warner Bros.-szal,
elmondtam, hogy meleg vagyok, mert több millió dollárt költöttek arra,
hogy felfuttassák a műsort, és akartam, hogy tudják.
„Ha esetleg ez számít, szeretném, ha tudnátok.”
Akkoriban nem gondoltam, hogy valaha is elő fogok bújni.
A talkshow-m 1996-ban indult el,
a Will és Grace előtt, mielőtt Ellen előbújt volna.
Azt gondoltam, ha Ellen karaktere elő fog bújni a műsorában,
tönkreteszi a karrierjét.
Megkérdeztem, hogy biztos ebben? Azt mondta, igen.
„Nem semmi! Ideges vagy? Félsz?” Mire ő: „Egy kicsit.”
Nem tudom, hogy szivárgott ki, mert próbáltuk lassan felépítve felfedni,
úgy, hogy ezáltal megváltozzon az emberek véleménye.
Megtudtuk, hogy a karakter libanoni, és...
- Libanoni? - Igen.
Azt mondta, elő fogja adni, hogy a karakter felfedi, hogy libanoni.
Mondtam, hogy jó.
Az ehhez kapcsolódó poénokról beszéltünk.
Mondtam, hogy majd beleszövöm,
hogy szeretem a baba ganousht és Casey Kasemet.
- Imádom Casey Kasemet. Ezt figyeld! - Hajrá, csajszi!
Talán libanoni vagyok.
- Simán lehet. - Talán az vagyok.
Nem tudtam.
Tudod, néha... ez szomorú,
mert néha én is úgy érzem, hogy libanoni vagy.
Nem akartam magára hagyni ezzel, támogatás nélkül,
úgy, hogy nem vállalok vele közösséget.
Van egy Tori Amos dal. Ezt énekli: „Anyukád megjelenik egy ronda ruhában,
és most ideje, hogy mellém állj.
Mindenki téged néz. Fogd meg a kezem!”
És én is ezt éreztem.
„Nem hagylak magadra ezzel. Fogd meg a kezem! Együtt csináljuk.”
Hollywood fele libanoni.
- Tényleg? - Igen.
Az emberek nem tudják.
ELLEN TÉVÉTÖRTÉNELMET ÍRT
Ellen előbújása drámai változást hozott Amerikában.
Olyasvalaki volt, akit minden héten láttuk egy imádnivaló szitkomban,
és felvállalta, hogy queer.
Susan!
Meleg vagyok.
A műsort ezután azonnal elkaszálták,
de arra késztette az embereket, hogy belegondoljanak,
milyen lehet egy queer ember lelki élete,
és abba, hogy megismertük és megszerettük Ellent,
és aztán megtudtuk, hogy queer.
Mi történt?
Megtorpedózta a saját műsorát a meleglobbi terjesztésével?
Vagy a tévéhálózat magára hagyta?
Az a gond, hogy sokan úgy vannak vele,
hogy ha a feleségemről beszélek, akkor az életemről mesélek.
Ha a férjemről beszélek, akkor hirtelen már egy hátsó szándék vezérel.
Úgy neveltek minket, hogy ez nem stimmel.
Nem vagy teljesen normális. Ezzel valami baj van.
Nincs ezzel semmi baj. Egyszer majd megértik az emberek.
IGEN, MELEG VAGYOK
Észrevetted, hogy akiknél nagy hatása volt annak, hogy előbújtak,
többnyire leszbikus humoristák voltak?
Azt emberek azt mondogatták,
„a melegeket nem szeretem, de Ellent igen”.
Mire mi mondtuk, hogy oké.
Nagy ereje van annak, ha megnevettetünk valakit.
„Ez az ember felvidít engem.
Talán nem is akkora baj, hogy meleg.”
Szerintem a nők bátrabbak, mint a férfiak.
Az szólt a legnagyobbat,
amikor Ellen, Rosie és Wanda előbújtak.
WANDA SYKES ELŐBÚJT: MELEG ÉS NŐS
Akkor bújtam elő,
amikor a 8-as javaslat ellen tüntettünk.
- Kettő, négy, hat, nyolc! - Isten nem tesz különbséget!
A nő, aki a központ vezetője volt,
azt mondta, van valaki a közönségben,
aki komoly szövetségese a közösségünknek,
én meg körbenéztem. „Itt van Drew Barrymore? Vagy kiről beszél?”
„Pink az? Ki van a közönségben?
Ki van még itt?”
Aztán azt mondta, Wanda Sykes.
Mondom, basszus! Azt hiszik, szövetséges vagyok.
Nem tudják, hogy én is a közösség tagja vagyok.
TŰNJ KI EGYENLŐSÉG
Október 25-én megházasodtam.
A feleségem is itt van.
Amikor visszamentem a barátaimhoz,
a feleségem, Alex is ott volt,
és azt mondták: „Tudod, hogy most előbújtál?”
Mire én: „Hűha! Tényleg.
Most tényleg előbújtam.”
Köszönöm szépen!
Szeretném elmondani...
Nagy tapsot kérek mindenkinek, aki ma este fellép itt.
Te jó ég!
Sokan közülük nagyon fontosak számomra.
Az ő vállukon állok.
Az első fekete nő, akit színpadon láttam, vállalta az identitását.
Karen Williams.
Vicces volt, és történetesen meleg, aki lazán beszélt erről.
„Tudod, a csajom.” Mondom, tessék?
A színpadon mondta, én meg körbenéztem. „Hallottátok ezt?”
A leszbikusok Jézust emlegetik, amikor orgazmusuk van.
Megint egy férfi kapja az elismerést.
Fiatalkoromban Jackie „Moms” Mabley volt a kedvencem.
Fekete nő volt, és ilyet nem láttunk a tévében.
Egy karaktert játszott, de életszerű volt.
A nénikéimre és a nagyanyámra emlékeztetett.
Emlékszem, gyerekként láttam
Moms Mabley-t a Smothers Brothers Show-ban.
- Mama nem szereti az öregembereket. - Nem?
Nem. Ha azt látod, hogy átkarolok egy öreget,
akkor a rendőröket várom vele.
Gyerekkoromban fogalmam sem volt, hogy nyíltan leszbikus,
hogy huszonévesen bújt elő, a 20-as években.
- Mr. Jones, ő Marcella. - Helló, nagyfiú!
Elkészítettem neked a halat és a rizst.
Tudod, én is Dél-Karolinából jöttem.
Ha visszamehetnék az időben,
drag előadó lennék Moms Mabley-vel, és nőket szednénk fel.
Viccelsz?
Ahogyan Moms a komikus műfajok segítségével
kritizálta és bomlasztotta a korra jellemző társadalmi dinamikát,
az egyenesen zseniális volt.
Szavazni fogok, mégpedig arra, akire akarok,
és fittyet hányok a Ku-Klux-Klanra.
Legyen csak merszük előbújni a lepedőik mögül,
és elém állni, mint egy férfi.
Látom Moms Mabley-t Wanda Sykesban.
Megpiszkálja a kisebb-nagyobb problémákat,
amik a mindennapokban adódnak.
Nehezebb melegnek lenni, mint feketének.
De tényleg. Mert vannak...
Mert vannak dolgok, amiket melegként meg kell tennem,
de feketeként nem kellett.
Nem kellett feketeként előbújnom.
Nem kell leültetnem a szüleimet, és mesélnem nekik a feketeségemről.
Nem kellett leültetnem őket.
„Anya, apa, el kell mondanom valamit.
Remélem, így is szeretni fogtok.
Egyszerűen kimondom.
Anya, apa...
fekete vagyok.”
„Várjunk! Mit mondott?
Jézus isten! Ugye nem azt mondta, hogy fekete? Vagy de?”
„Anya, fekete vagyok.” „Jézus isten! Csak ezt ne! Istenem!
Csak fekete ne legyen, istenem!
Bármi, csak az ne! Jézusom!”
Jelentős dolog volt, hogy előbújt.
Főleg, mivel feketeként beszélt queer témákról.
Emlékszem, azt gondoltam, hogy pont így érzem magam.
Csak nem tudtam szavakba önteni.
A HOMOFÓBIA GÁZ
Wanda az egyik műsorában arról beszélt,
hogyan élnek a francia feleségével.
De végül az egész egy igazán szívmelengető
és csodálatos beszámoló lett a családi életről két nő között.
Újabban horkolok.
Ez más. Igen.
Horkolok. A feleségem meg... te jó isten! Az ég áldja meg azért, hogy elviseli ezt.
Először csak egy kis szuszogással kezdődött.
Tudjátok, így...
De hamar ez lett belőle...
Honnan tudom?
Mert a feleségem felveszi.
Normalizálta a queerséget,
és főleg az eltérő származású, azonos nemű, női párok szerelmét.
BÜSZKÉN VÁLLALOM, HOGY MELEG VAGYOK
Wandának és az úttörő leszbikusoknak hála,
fel tudom vállalni, hogy meleg vagyok.
Amikor kezdtem,
a leszbikusok megrémítettek.
Kurvára megrémítettek.
Kivoltam.
„Mit akarnak? Miért néznek rám?”
„Hagyjatok békén!”
Aztán leesett.
És rájöttem, hogy milyen gyakran igyekeztem mérsékelni
a homoszexualitásomat,
és ízlésessé tenni, sőt elfogadhatóvá.
Soha többé nem kell ezt tennem, és ez nagyon felszabadító.
Nem tudtam, hogy meleg vagyok.
Az 50-es és 60-as években senki sem beszélt arról, hogy van ilyen.
Azt sem tudtam, mi az.
Nem tudtam, hogy vannak melegek a családomban.
Pedig nem is voltak visszafogottak. Klisészerűen, feltűnően melegek voltak.
Butchie néni és Twirl bácsi.
A queer humoristáknak nagyon fontos, hogy lássák, hallják őket.
Vannak gyerekek és emberek,
akik olyan helyen élnek, ahol nem fogadják el őket.
Számukra fontos, hogy felszólalunk értük.
Ezzel bátoríthatjuk őket.
Queer terekben sokkal több lehetőséget kapnak
a nők és a feketék, hogy fő fellépők legyenek.
Amikor az Államokba költöztem, és nem tudták, ki vagyok,
az Olivia Travelnél dolgoztam,
akik hajóutakat, elvonulásokat meg ilyesmiket szerveznek nőknek.
Végre elkezdtem pénzt keresni Amerikában
humoristaként, queer terekben.
A 80-as és 90-es évektől a 2000-es évekig
elkezdtek megjelenni queer helyszínek és színterek.
Egyesek ezt „levendula körként” emlegetik.
Láttunk olyan előadókat, akik queerek, feketék, nőként azonosítják magukat,
és nyíltan felléphettek.
Amikor elkezdtem, ott volt Kate Clinton,
Karen Williams, Marga Gomez, Lea DeLaria,
akik melegfesztiválokon és más rendezvényeken stand-upoltak,
vagy előadták a saját kabaréműsorukat.
Azoknak, akik nem tudják, hogy milyen egy női zenei fesztivál, elmondom.
Egy bizonyos időszakban
rengeteg nő összegyűlik az erdőben,
ahol szúnyogokon, piócákon és chipsen osztoznak,
és ettől valahogy jobb leszbikusok lesznek.
Városi lány vagyok, jó?
Az erdőben baltás gyilkosok vannak. Nem akarok ott lenni!
Nem!
Olyan volt, mint egy underground színtér.
Csak meleg fellépők voltak vagy volt egy meleg est.
A meleg humoristák felléphettek, felvállalva magukat,
és általában a közönség is melegekből állt.
A fickó szeretett volna Stonewall leszbikusként bemutatni.
De végül Stonehenge leszbikusként mutatott be.
Ne már, heterók! Ha házasodhatnánk egymással, akkor nem kéne veletek!
Számomra nincs megalázóbb a softballozásnál.
HUMORISTA
Ugyanis képtelen vagyok dobni, kivéve, ha hátast kell dobnom.
Amikor kezdtem, nagyon gyakori volt, hogy a meleg előadóművészek
sétahajókon léptek fel, meleg vállalatok meghívására.
Tudtuk, hogy nyáron sok munka lesz,
mert jött a Pride, és számíthattál bizonyos dolgokra.
Az első műsor, amin én voltam a fő fellépő, az orlandói Pulse-ban volt.
Ezeken a helyeken léphettem fel. Melegklubokban.
Ezek az emberek azt mondták:
„Közénk tartozol, támogatni akarunk.” Sokat jelentett.
Az emberek elfogadtak és szerettek, és csak jól akarták érezni magukat,
nevetni és támogatni
minden meleg fellépőt.
NEW YORK
Ezek a helyek nagyon fontos részét képezik a humorista közösségünknek.
Imádom ezeket a műsorokat, mert eljön egy csomó meleg,
olyan helyekről, ahol titkolniuk kell az identitásukat,
és itt teljesen önmaguk lehetnek.
És ez a felszabadultság kiváló közönséggé teszi őket,
mert végtelenül boldogok, hogy önmaguk lehetnek.
Teljesen odavoltam, mikor kijött a Sweet and Salty című műsorom.
Rengeteg üzenetet kaptam szülőktől,
akik azt mondták, a gyerekeik a műsorommal tesztelik,
hogy a szüleik hogyan reagálnak,
és ha nevettek és mosolyogtak, akkor a gyerek előbújt nekik.
„Anya!
Meleg vagyok.”
Tudom, nyálasan hangzik, de a nevetés gyógyít.
Segít kapcsolódni az emberekhez.
Nagy szükségünk van rá.
Szerintem magasra kéne céloznunk.
TÖRTÉNELMI DÖNTÉS A MELEGEK JOGAIRÓL
A stand-up olyasmit kellene közvetítsen, ami előrevisz minket.
Még mindig az egyenlőségért harcolunk.
Szeretlek titeket, és köszönöm, hogy eljöttetek.
Köszönjük, hogy itt lehettünk, nagyon köszönjük.
Hálás vagyok.
Azok, akik elmondják az igazukat, hitelesek és őszinték tudnak lenni,
és perspektívát adni az életüknek,
szolgálatot tesznek, főleg, ha queer emberekről van szó.
- Szia, Eddie! Rosie vagyok. - Szia!
- Hogy vagy? Jó látni.
Sokan vannak, akik teljesen beleadják magukat a stand-upba.
Emlékszem Eddie Izzardra. Mindig is imádtam.
Láttuk az átalakulását, és hogy milyen szabadon öltözködik,
létezik, és önmagához hűen él.
Ez nem a csillivilli rész.
De szükség van rá.
Ez mindig is elképesztő volt számomra.
Egy olyan világban, ahol gyakran kérdéses, hogy mi mit jelent, hasznos,
ha az emberek kiállnak az igazuk és a valódi identitásuk mellett,
és ki is tudják fejezni.
1985-ben bújtam elő,
1988-ban kezdtem el stand-upolni, pasiként jelentem meg,
mert úgy éreztem, hogy ez már sok lenne.
„A vér nem válik vízzé”, szóval légy kedves a rokonaiddal.
De a puding sem válik vízzé.
Kedvesnek kell lennünk a rakott piskótához?
Idővel beindult a karrierem. Azon voltam, hogy beinduljon.
És úgy éreztem, el kell mondanom az embereknek, hogy én...
Akkoriban transzvesztitának mondtuk.
Transzvesztita, transz. Megváltozott a kifejezés.
És bevinni a társadalomba. Kívül estünk rajta.
Akkoriban még csak LMB volt, de...
A T nem volt benne.
1985-ben bújtam elő.
Harminchét évvel ezelőtt.
Korábban is volt, aki vállalta, hogy transz.
A transzszexualitás fogalma
1952-ben és 1953-ban robbant be a köztudatba,
elsősorban egy Christine Jorgensen nevű nőnek köszönhetően.
ELŐADÓMŰVÉSZ
Christine Jorgensen volt az első nagy transzszexuális híresség.
Ő volt a generációja Caitlyn Jennere.
Christine Jorgensen feljött a színpadra, elmondott pár viccet,
énekelt egy kicsit, táncolt egy kicsit, aztán átöltözött.
Szóval a modern idők első transz sztárja
lényegében kabarét adott elő.
Elkezdtem beszélni róla a színpadon,
de női ruha és rúzs nélkül.
Az újságírók úgy voltak vele, hogy „persze, ezt mondja, blablabla...”
„Ez most vicc?” Jó, akkor felveszek egy ruhát.
Nőként beszélhetsz a szexizmusról. A férfiaknak nem szerencsés.
Kisebbségként beszélhetsz a rasszizmusról.
De ami engem illett, fehér, középosztálybeli férfit, én kussoljak.
Nem tudok mit hozzátenni. Nem mondhatom, hogy úgy nőttem fel...
hogy minden oké volt.
Egy dolog szól a javamra, hogy hála istennek transzvesztita vagyok.
„Ja, szóval az vagy?”
„Transz, transzvesztita, akárhogy is hívod ezt.
De pocsékul nézel ki.” Ez volt a következő megjegyzésük.
Oké. Csak pár ruhám van, úgyhogy kapjátok be!
Szóval úgy éreztem, hogy javítanom kell a megjelenésemen.
És ettől csak hangsúlyosabb lett az egész.
Az, hogy felvállaltam, hogy transz vagyok, pozitív és negatív dolgokat is hozott.
Szerintem kicsit összezavartam őket.
„Mit kezdjünk vele?”
Akkoriban, ha transz voltál és sminkelted magad,
azt hitték, a sminkről szól az egész.
Mindenki tudja, hogy nálam nem így van. Csak transz vagyok, és kész.
Én a Monty Pythonról beszélek, frizurákról, bendzsókról,
disznókról az űrben, a világ végéről és a világ kezdetéről.
De Amerikában más volt. Az alapító atyák megérkeztek ezerhatszáz...
Plymouthból indultak és oda is érkeztek. Micsoda szerencse!
„Ez Plymouth?
Onnan indultunk.
Körbementünk. Vissza a hajókra!”
Végre odaértek. „Istenünk ide vezetett minket.
Itt gyakorolhatjuk a vallásunkat.
Családot alapíthatunk. Nincs itt senki.”
„Elnézést!”
„Nincs itt senki.
Igen, egy föld, amelyen nem jár ember. Ezek meg kik, baszki?”
Amikor Eddie Izzard feljött a színpadra,
abban a gyönyörű, mintás selyemruhában vagy köntösben vagy mi volt az,
átformálta, hogy ki az, akinek számít a nézőpontja a szemünkben.
Kontrollt adott az addig csak tárgyiasított emberek kezébe,
mindezt a maga rendkívül szellemes, elbűvölő és ragyogó módján.
Tudtuk, hogy léteznek melegek.
Tudtuk, hogy a társadalom részei,
de a transz emberekre úgy tekintettünk,
mint egy egyszeri viccre a Night Courtban.
A társadalmunk mindig is tárgyiasította a transz nőket,
a transz férfiakról meg tudomást sem veszünk.
Transznak lenni nagyon más számomra,
mint melegként színpadra állni.
Mert régen csak meleg voltam a színpadon.
Következő fellépőnk első, Butcher című stand-up-albuma
első helyen debütált az iTuneson.
Köszöntsétek az egyetlen srácot köztünk, aki szereti a sportokat.
River Butcher!
Eldöntheted, hogy beszélsz erről vagy sem.
Ez nem olyasmi, amiről folyamatosan beszélned kell,
mert ez a nemi identitásod, ahogy a világban létezel,
de az nem lenne jó, ha félnék beszélni róla.
Imádok ez a srác lenni egy emberekkel teli helyen.
Mondjuk van ott 50 ember,
és valaki elmegy 49 ember mellett,
és megszólít: „Milyen neműként hivatkozol magadra?”
A többi 49 embernél ez nem érdekel, csak nálam?
Mit látsz ebben a masszív oldalszakállban,
és ebben a gyér másikban, ami összezavar téged?
Van egy előadó, akinek imádom a genderhez való hozzáállását.
Solomon Georgio.
Imádom, ahogy billegteti az egészet.
Annyira szórakoztató és örömteli, imádják az emberek.
Solomon Georgio!
A stand-up segített nekem az önazonosságom megtalálásában.
Eleinte mindig öltönyben léptem fel.
Nem is tudom, miért. Showman akartam lenni.
Szeretném azzal kezdeni, hogy őszintén bocsánatot kérek mindenkitől.
Szerettem volna, ha tűrhetően nézek ki,
aztán végül atom dögös lettem.
Mélyebb hangon beszéltem,
és sosem tettem keresztbe a lábam.
Nem engedtem meg magamnak, hogy élvezzem a nőies tulajdonságaimat.
Elrejtettem őket, és a stand-upon keresztül megtanultam,
hogy nemhogy nem szabad ezt tennem,
de egyenesen előnyös számomra, ha elfogadom magam.
Ahogy a ruhámból is látszik,
idén agresszíven meleg vagyok.
Ez az én saját, személyes utam,
elfogadni azt, hogy szélesebb spektrumot fedek le, mint gondoltam.
Ami a legnagyobb hatással volt rám és a nemi önkifejezésemre,
főleg a stand-up terén, az Eddie Izzardtól a Dress to Kill.
Bármikor képes vagyok újra és újra meríteni abból a műsorból,
megérteni valamit magamról
és a kultúránk abszurditásáról.
Ha nem mondják el a történeteidet,
vagy a hozzád hasonlók nem kapnak lehetőséget arra, hogy fellépjenek,
nehezebb elképzelni, hogy te hozzáférhetsz ehhez.
Megváltozik a világról alkotott képed, mert a társadalom nemet mondott rád.
- Jó névmást használtam? - Nálam?
- Igen. - A „she/her”-t használom.
Te pedig a „they”-t?
Kipróbálom. Kipróbálom, milyen a „they”.
Nem feltétlenül akarok genderről és szexualitásról beszélni,
de úgy érzem, muszáj , mert mindenki beszél ezekről,
olyanok is, akik rengeteg emberhez elérnek,
és belerúgnak ebbe a kis létszámú embercsoportba.
Nem is oly rég, amikor megkérdeztünk egy gyereket,
hogy mi akar lenni, ha nagy lesz, a hivatására gondoltunk.
„Pénisz egyenlő férfi? Oké, boomer.”
A stand-uphoz mindig kell valaki, akin gúnyolódhatnak.
Jelenleg a transz embereken van a sor, mint ezt Dave Chappelle felfedezte.
EMMYVEL DÍJAZNÁK CHAPPELLE TRANSZFÓB VICCEKKEL TELI MŰSORÁT
A humor az igazság borotvaéles pengéje.
Nincs olyan, hogy „csak viccelek”.
Ha valaki homofób vicceket mond, komolyan gondolja.
SOSEM „CSAK EGY POÉN”: A STAND-UP POLITIKAI ÉS KULTURÁLIS EREJE
A, B, C kamerajel.
Nem mondom, hogy kizárólag az ilyen viccekből ered az erőszak,
de látom, milyen károsak,
amikor egy stand-upot országszerte lejátszanak,
és egyértelműen képes befolyásolni, hogy az emberek hogyan viselkednek,
hogyan bánnak azokkal, akik mások, mint ők.
IDÉN REKORDSZÁMÚ TRANSZNEMŰ-ELLENES TÖRVÉNYJAVASLATOT FOGADHATNAK EL
Az a gond ezekkel a bántó megjegyzésekkel,
amiket a humoristáktól hallani, hogy dehumanizál minket.
Mániákusan imádnak a nemi szerveinkről beszélni,
és hogy melyik mosdóba járunk.
Nem érdekel, hogy szerinted mi a szándékod,
vagy hogyan kéne értelmezzük a viccedet.
Ha azt mondjuk, hogy transzfób,
nem mondhatod azt rá, hogy „nem, nem az”.
TRANSZ HUMORISTÁK – EGY MEG NEM HALLOTT KÖZÖSSÉG HANGJAI
Transz humoristákként kétségkívül...
szembenézünk bizonyos akadályokkal,
mert a transzneműséggel kapcsolatos kérdések most nagyon napirenden vannak,
és ez indulatokat kelt.
Hiányoznak az idők, amikor a nőnek öltözött férfiak igazi férfiak voltak.
Nem indulhatnak a női világbajnokságon,
mert régen nők voltak, de most már nem akarnak nők lenni.
Onnan tudod, hogy egy társadalomban kinél van a hatalom,
hogy rajtuk nem viccelődhetsz.
- Ugye? - Így van.
Rajtuk nem viccelődhetsz.
Egyértelmű, hogy övék az intézményi hatalom a kultúránkban.
Fekete és transz nőként,
olyan emberként, aki ezeknek a vicceknek a céltáblája,
könnyebb elolvasni őket,
mint végignézni, ahogy egy rakás ember nevet rajtuk.
„A nem egy adott, létező dolog. Nézzük egy nő szemszögéből!
Nézzük meg Caitlyn Jenner esetével! Találkoztam vele, csodálatos ember.
Caitlyn Jennert megszavazták az év nőjének.
Az első nőként töltött évében.
Nem semmi, mi?
Lekörözött minden detroiti bigét.
Jobb nálatok.
Pedig sosem menstruált. Nem semmi, mi?”
Fekete vagyok és transznemű,
és érdemes beszélni erről a két dologról, a köztük húzódó párhuzamokról,
de csak akkor értheted meg ezeket a párhuzamokat,
ha tényleg kurvára mindkettő része az identitásodnak.
Igazából nem poénkodnak. Kiokítják az embereket.
És azt hiszik, bármit mondhatnak, hiszen humoristák,
de ha nem viccelődsz,
nem számít, hogy humorista vagy-e.
Ezekre a humoristákra úgy tekintenek,
mint „nemzedékük legnagyobb elméire”,
és a több millió ember, aki hallgatja őket,
azt gondolja: „Úristen! Zseniális minden, amit mondanak.”
Ez veszélyes ránk nézve.
2017: HALÁLOS ÉV A TRANSZNEMŰEK SZÁMÁRA
2018: RENGETEG HALÁLOS TÁMADÁS TRANSZNEMŰ AMERIKAIAK ELLEN
2019: 20%-KAL NŐTT A TRANSZNEMŰEK ELLENI GYŰLÖLET-BŰNCSELEKMÉNYEK SZÁMA
2020: A LEGHALÁLOSABB ÉV A TRANSZNEMŰ AMERIKAIAK SZÁMÁRA
2021: A LEGHALÁLOSABB ÉV A TRANSZNEMŰEK SZÁMÁRA
Elsősorban nem Chappelle-lel van bajom,
hanem azokkal, akik platformot biztosítanak neki.
Azt mondja, a nemünk egy adott dolog.
A nem egy társadalmi konstrukció még a WHO szerint is.
Ha valami tényszerűen nem igaz, veszélyes platformot biztosítani neki,
mert felelősséggel jár,
ha valós erőszak történik.
ÚJ JELENTÉS A 2022-ES ÉV TRANSZNEMŰ HALÁLOS ÁLDOZATAIRÓL
Azt hiszem, egy nagyon ártalmas ellenreakció közepén vagyunk,
amikor bűnbaknak kiáltanak ki mindent, ami queer és transz.
Kíváncsi vagyok, hogy a stand-up hogyan fogja kezelni ezt a kérdést.
Íme az Egyesült Királyság egyik legjobb exportcikke,
a színész és humorista, Eddie Izzard!
Az emberek előbújnak transzként,
és rá kell jönnünk, hogy sokkal többen vannak, mint gondoltuk.
És pont, mint a 80-as években.
Rengeteg meleg ember van, emberek!
És mások erre úgy reagálnak, hogy „jaj, ne!”.
Tök ugyanolyan. Félnek tőle.
Félnek az ismeretlentől.
Ezért annyira fontos, hogy a transz emberek színpadra lépjenek,
megnevettessék az embereket, és valaki azt mondja:
„Igazából tetszett.”
Amerikában még hisztek Istenben.
Nincs ott, gyerekek.
Szép dolog, hogy a második világháború után is hisztek benne.
Hatvanmillió halott, és ő mégsem segített. De...
Talán ateistának tűnök.
Nem. Hiszek valamiben. Bennünk. Hiszek az emberiességben.
Szerintem több a jóakarat a világban, mint a rosszindulat. Én ebben hiszek.
Jó éjt! Kösz, hogy eljöttetek!
A stand-up egy másik szakaszba lépett.
Az emberek inkább rólad akarnak hallani,
és sok LMBTQ humorista ebbe az irányba ment el.
Először nem volt bekapcsolva a mikrofonom.
Direkt volt.
Igen. Pontosan.
2012-ben nagyon nehéz időszakon mentem keresztül.
Felmentem a színpadra, és úgy döntöttem,
inkább arról beszélek, hogy mi zajlik az életemben,
a sületlenségek helyett, amikről korábban beszéltem.
Kétoldali mellrákot diagnosztizáltak nálam,
és végül dupla mastectomiát végeztek rajtam.
És már a dupla mastectomia előtt is eléggé lapos voltam,
és annyit viccelődtem az évek során azzal, hogy milyen kicsi a mellem,
hogy kezdtem azt hinni, hogy a melleim talán
hallották ezt,
és azt gondolták:
„Tudjátok, mit?
Elegünk van ebből.
Nyírjuk ki!”
Régen azt vártuk a humoristáktól, hogy vicceket mondjanak.
„Mit akarsz mondani? Mi a csattanó? Nem érdekel, ki vagy.”
Most teljesen más a helyzet. Személyes műfaj lett.
Ott van Hannah Gadsby, aki nagyon intim dolgokat mesélt az életéről.
Ajtót nyitott egy egészen más stílusú stand-upba.
Lebecsültem magam, hogy beszélhessek,
hogy engedélyt kérjek a beszédre,
és többé nem fogom ezt csinálni.
Sem magammal, sem azokkal, akik azonosulnak velem.
Rájöttem, hogy nagyon mérgező módon meséltem el a történetem.
HUMORISTA
Szinte homofób módon.
Tudtam, hogy más vagyok,
és a színpadon muszáj volt beszélnem erről.
Meg kellett oldanom a rejtvényt, ami én vagyok,
a közönségem számára, hogy felszabadultan tudjanak nevetni.
Tisztázzunk gyorsan pár dolgot.
Leszbikus vagyok.
Micsoda?
Jaj, ne!
Ahogy egyre tapasztaltabb vagy, a frusztráció csak nő,
aztán csinálsz egy olyan műsort, mint a Nanette, „szarok rá” felkiáltással.
HANNAH GADSBY LÉLEKEMELŐ MŰVÉSZETE ÚJRAÍRJA A STAND-UPOT
Akkoriban, a régi szép időkben
a leszbikus mást jelentett, mint most.
Akkoriban nem a szexualitásról szólt.
A leszbikus egy olyan nő volt, aki nem nevet a férfi viccein.
„Miért nem nevetsz? Mi vagy te, leszbikus?”
Tipikus.
A 90-es években az identitásod másodlagos volt a poénjaidhoz képest,
és most az identitás van az előtérben, ami szerintem sokkal izgalmasabb
és sokkal termékenyebb.
Én voltam az első ázsiai-amerikai,
nyíltan meleg férfi saját stand-up műsorral a Netflixen, ami...
felfoghatatlan.
Őt szerződtette a Netflix, engem meg nem?
Mert ki van gyúrva.
Én meg terhes vagyok.
Rengetegen jelenünk meg ezen a pályán,
és nem csak egy kis szeletét akarjuk az egésznek. Átvehetjük az uralmat.
Elmesélhetjük a saját történetünket. Hitelesen.
Amikor basznak,
úgy hangzok, mint egy apa, aki felébredt az éjszaka közepén,
és nem kapcsolt villanyt.
Úristen, ne!
A fenébe!
A picsába!
Várjál!
Jézusom! Ki tette ezt be oda?
Amerikának sok olyan szegletében felléptem, ahol nem kellett volna.
Voltak nézők, akik kimentek. Volt, aki üvöltött velem a műsor után.
Volt, aki ott maradt a műsor után, és megköszönte.
„Sokat jelentett, hogy láthattam egy vicces meleg előadót.”
Voltak, akik írtak utána,
hogy más megvilágításba helyeztem dolgokat.
Ezek miatt akarom folytatni.
Nagy tapsot ennek a hihetetlen, történelmi gárdának!
A stand-up az egyetlen, ami még mindig képes azt üzenni,
hogy „nem, ezen mind nevethetünk.”
Tényleg azt gondolom, hogy sokat tehetünk vele az egyenlőségért.
A queerek megtanították Amerikának, hogy nem kell tőlünk félni,
vicceken keresztül.
Sokan kockáztatják a karrierjüket azzal, hogy előbújnak.
Mindenki, aki a színpadon lépte meg ezt,
egy kicsit még jobban kinyitotta ezt az ajtót.
Ez egy teljesen más világ. A stand-upban, a kultúrában.
Ez nem egy tiltott dolog.
Nem egy rejtett dolog.
Ez a fősodor. A mögöttes jelentés üzenetté lépett elő.
Még mindig történnek pokoli dolgok, de sok pozitív személy bújt elő.
Elő kell bújnunk, és még a vártnál is jobbnak lenni.
Ha humorista leszel, légy a legjobb!
Ha könyvtáros leszel, légy a legjobb!
Ezt kell tennünk. A nőknek és a színes bőrű embereknek is.
És ha unalmassá válunk, ha az LMBTQ unalmassá válik,
akkor sikerült.
Nagy reményekkel kell a jövőbe néznem, mert ha megélem a 100 éves kort,
akkor még 18 évig fogok élni.
És ha még ilyen sokáig akarok élni,
akkor reménykednem kell a tisztességes túlélésben.
Talán a 110 éves kort is megélem.
Nem kellett volna bevállalnom a gyereket.
De megszülöm.
Steve Bannon gyereke.
Szóval fontos gyerek.
Gyerekkoromban Martin Luther King akartam lenni.
Aztán Martin Luther Queen lettem.
Sok karakteremet nem mutattam meg.
Az egész garázs tele van jelmezes ládákkal.
A feleségem könyörög. „Megszabadulhatnánk ezektől, légyszi?
Most már felnőtt nő vagy.”
Mire én: „Ezek a jelmezeim!
Ezek a jelmezeim!”
James Adomian egyébként nem meleg.
Ezt mindenki tudja. A karrierje miatt.
Volt egy Rusty's Bagels nevű hely.
Előadóként mentél oda, de venned kellett egy krémsajtos bagelt,
mielőtt színpadra léptél.
Mennyit akarsz még tudni? Írjak egy könyvet, és adjam el neked?
A queer nők azért kiváló humoristák,
mert minket nem izgat, mit gondolnak a pasik. Egyszerűen nem izgat.
A feliratot fordította: Kiss Orsolya