Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
7. MAI 2022
TOPP-LHBTQ-KOMIKERE FRA HELE VERDEN
VAR SAMLET I GREEK THEATRE I LOS ANGELES
TIL EN HISTORISK KVELD MED KOMEDIE.
Kunstnere som kan ta sine livserfaringer
og bruke dem til samfunnsendring,
er de som har evnen til å forandre verden.
Å KOMME HIT TOK 100 ÅR,
FLERE GENERASJONER MED KOMIKERE
OG UTALLIGE VITSER.
Jeg sa til mamma da jeg var 14
at jeg ville bli komiker, og hun sa:
"Kanskje det er bedre om du bare dør."
Ser du en skeiv komiker,
tror jeg ikke du forstår motgangen
de har overvunnet for å ende opp på tv-skjermen din,
i filmene og på Instagram.
Jeg suger til dette, så...
Ser jeg ok ut?
Da jeg begynte,
var det ikke mange skeive komikere.
Det var mer sannsynlig at du hørte om dop enn om å være homofil.
Da jeg begynte,
ristet folk på hodet om noen sa de var homofile,
eller var usikre på om de hørte rett.
Alle kan fortelle en historie der noen ropte: "Homse!"
En gang sa noen: "Jøde!"
Jeg sa: "Ja?"
Jeg var ikke åpent homofil da jeg begynte med komedie
for 40 år siden. Hva faen?
Det var skummelt for folk.
De måtte være i skapet for å beskytte karrieren.
Det var en vanskelig avgjørelse.
"Jeg står frem og skjuler det ikke mer."
"Det holder nå. Ting må endre seg. Ting må utvikle seg.
La oss sette i gang."
Revolusjonen blir ikke sendt på tv.
Bevegelsen handler ikke om seksuelle preferanser.
Det er en bevegelse for retten til kjærlighet.
Hadde jeg aldri hatt sex med en kvinne igjen, hadde jeg likevel vært lesbisk.
Det var viktig at vi kunne bli sett,
skulle bli sett, og at vi er morsomme.
Jeg hadde ikke vært en lykkelig lesbisk.
Det er mange som har kommet før oss. Vi har gjort dette en stund.
En stor gjeng med mennesker
som overskrider tid og epoke.
Vi har foretatt litt av en reise.
Skeive komikere og historie som fortjener å bli snakket om,
og nå er vi inne i en tid der folk kan det.
Er dere klare til å skrive historie?
EN KOMEDIEREVOLUSJON
GREEK THEATRE I LOS ANGELES 7. MAI 2022
Vi skal ha et show
med 22 LHBTQ+ komikere.
Det hadde ikke skjedd for 20 år siden.
Det er fantastisk.
Det er mye bedre for meg å være standup-komiker nå
enn det har vært noen gang i historien.
Fordi i veldig lang tid
fikk ikke folk som meg være med på leken.
Å være homofil var noe du måtte være redd for å innrømme i privatlivet.
Da jeg var ung komiker, var det mye homofobi.
Man måtte være forsiktig med hva man gjorde og sa, og hvem som visste.
Det var sånn det var på den tiden.
Det truet hele karrieren og hele livet ditt.
Hei. Skeive vil bare ha det gøy.
All slags komedie er akseptert nå.
Jeg trodde aldri det ville være mulig.
- Så lenge du er fornøyd. - Veldig.
- Det er bra. - Ja. Alle får panikk.
Alle sammen i ett rom.
Det er sprøtt. Ja. Det er veldig spesielt.
Da jeg begynte i bransjen,
skulle jeg på Last Comic Standing.
Jeg spurte: "Må jeg være redd for å stå frem?
Vitsen jeg skal fortelle på riks-tv handler bare om at jeg er homofil."
De sa; "Ja. Det er den du er.
Ikke skjul hvem du er." Jeg sa:
"Kult!"
Det er på grunn av alle som kom før meg.
Denne jenta har blitt kastet ut av flere land
på grunn av sin sterke interesse for feministbevegelsen.
Hun har gjort mye for å hjelpe kvinner. Her er hun.
Robin Tyler!
Noen ganger blir folk sure på materialet mitt.
Jeg vet ikke hvorfor.
Jeg sier bare sannheten, men ofte blir de sure.
En fyr reiste seg og var så kjip mot meg.
"Hei. Jeg liker ikke det du sier."
Så sa han den tingen som skulle opprøre meg.
"Hei, er du lesbisk?"
Og jeg sa: "Hei, er du alternativet?"
OPPTAK 1
Når innså du at du var skeiv?
Da legen forløste meg... Faktisk gjorde han ikke det.
Min mor forløste meg. Legen slo meg og jeg slo ham.
Da visste jeg at jeg var lesbisk.
Jeg sto frem i...
Da jeg var 16 år gammel, i 1958.
Jeg kalte meg selv prærie-lesbe fordi jeg var fra de kanadiske prærier.
Jeg leste en liten artikkel der det sto:
"Hvis du er kvinne og elsker en annen kvinne, er du lesbisk.
Alle kan si at du tar feil, men det føles riktig for deg."
Signert Del Martin og Phyllis Lyon.
Jeg tenkte: "Flott. Jeg er lesbisk. Jeg skal si det til alle."
Jeg trodde det var som stjernetegn.
Så jeg dro hjem og sa det til min mor. Hun tok det ikke så bra.
Men på grunn av den ene teksten, følte jeg aldri skyld.
Jeg var aldri i skapet.
Skap er vertikale kister.
Der kveles du bare til døde.
Jeg flyttet til New York i 1962,
og jeg møtte en kvinne som så ut som Audrey Hepburn.
Pat Harrison.
Jeg sa: "Jeg er forelsket og vil gifte meg."
Partneren hennes ble sur.
Men faktum er at jeg endte opp med Patti i 55 år.
Og Patti og jeg dannet komikerduoen Harrison og Tyler.
Patti og jeg møttes på en veldig vanlig måte.
Ja, jeg kjørte lastebilen og hun lastet den.
På den tiden fremførte vi feministisk materiale,
men publikum var også homofile og lesbiske.
Flere og flere sto frem på den tiden,
fordi lesbiske og homofiles borgerrettigheter ble en bevegelse.
I 1969 skjedde Stonewall.
Det var bra for homofile miljøer,
fordi dette var første gang vi forsvarte oss selv.
Stonewall-opptøyene blir populært sett på
på som begynnelsen på homofil aktivisme.
Stonewall var en bar i Greenwich Village i New York.
Populær for homofile.
Politiet kom for å ransake stedet.
Folk begynte å slå tilbake.
Det startet en politisk bevegelse som handlet om å være åpent skeiv.
Unge, motkulturelle homofile ville ha sin revolusjon.
Homofili har alltid eksistert og vil alltid eksistere i dette landet.
Stonewall er en utrolig viktig milepæl,
men det begynte ikke der.
Det var folk som hadde skapt seg et navn før andre verdenskrig.
Rae Bourbon er et perfekt eksempel på det.
Til tross for rykter om det motsatte,
er navnet mitt Rae og ikke Mary.
Og hvis du kanskje har hørt ondsinnet sladder,
kan jeg si at det er ganske absurd.
Det var mye fremgang på 20-tallet når det gjaldt synlighet.
SKEIV PARADE
Men depresjonen og så andre verdenskrig
førte oss inn i en tid med konservatisme.
Etter andre verdenskrig var det frykt for kommunisme,
og en frykt for homofile.
Man trodde at homofile var en trussel mot amerikansk sikkerhet.
Mesteparten av standupen på 1950- og 60-tallet
ble gjort av streite menn.
Mange av komikerne hadde humor der en hovedegenskap
var frykt for å virke skeiv.
Mel Brooks og Carl Reiner var fantastiske,
men mye av materialet var sentrert rundt frykt og angst
for å kanskje virke homo.
Spennende når du forteller personlige ting om store historiske personer.
General Custer er interessant.
En homse.
Vi snakker om general Custer. Han var general.
Jeg var der, Charlie. Han er homse.
En veldig undertrykkende periode.
Men etter Stonewall-æraen så man en stor kulturell endring,
og jeg tror den kulturelle endringen
ble reflektert i hva slags komedie som ble produsert.
Siste sjanse.
Har ingen meldt seg på blind date- grillfesten om 20 minutter,
avlyser jeg blind date- grillfesten.
Harrison og Tyler hadde et tv-program som jeg skrev.
Jeg skal avlyse sigarettrulleturneringen,
og skal gå ned og gjøre noe stygt med boblebadet.
De var ekstremt hippe.
De var et team på tv og utenom,
men de var ikke åpent skeive på tv.
God morgen, Angel.
God morgen, Red.
Greit om jeg røyker?
Å, jøsses. Så absolutt.
På den tiden var det ikke akseptert å si at du var homofil på scenen,
med mindre du spilte for et homofilt publikum og et homofilt miljø,
på et sted der alle visste at du var homofil,
så da kunne du prate om det.
Jeg spilte på Fairmont Hotel i San Francisco.
Det er veldig A4.
Forretningsledere eller fornemme folk,
men jeg fjernet kleskoden på ukekveldene,
og man så lesbiske danse i overaller og sandaler.
Og de små brillene.
Det var supert.
Jeg har aldri tenkt at jeg er klassisk standup.
Det handlet alltid om karakterene.
Jeg kommer fra det heteroseksuelle miljøet for å hjelpe det homoseksuelle miljøet.
Jeg har med Fredens Quiche.
For å være ærlig trodde mange av oss i Calumet City
at quiche førte til homoseksualitet.
Ekte menn spiser ikke quiche. Jeg vet de ikke kan stave det.
Jeg skapte karakterer fra begynnelsen av
fra et ønske om å skape en verden som var bedre.
Dette er Ernestine Tomlin fra teleselskapet AT&T.
Jeg følte at Ernestine kunne forandre verden.
Som at hun ville stoppe AT&T fra å være et monopol,
og ting ville bli bedre.
Nei, det er ikke et land.
Nei, vi er mye større enn det.
Komedien gjenspeiler ofte det vi gjennomlever.
Og kanskje den viser eller forteller deg,
eller gir et hint om hvordan ting kan være.
Det er to pene damer som bor nede i kvartalet
i det grønne huset med tre hunder i hagen.
Jeg spurte hvorfor de manglet en mann.
De sa det er fordi de er lesbiske.
Og jeg så dem kysse hverandre farvel på trammen i går.
Jeg tror jeg vil endre navn fra Edith Ann til "Lesbiann".
Det høres koselig ut.
Jeg var litt åpen rettet mot det homofile publikummet.
Jeg kom ikke med en erklæring eller hadde pressekonferanse,
og det var 70-tallet uansett.
De tilbød meg forsiden av Time i 1975 for å eksponere meg.
Jeg ble fornærmet over at de trodde jeg ville bytte seksualiteten og livet
mot å være på forsiden.
"JEG ER EN HOMOSEKSUELL" HOMOFILE ØNSKER AKSEPT
De ville lage en artikkel om homofile,
noe som var greit,
men det var tidlig å stå frem.
HOMOFILES RETTIGHETER: ET TILBAKESLAG?
Verden var fortsatt ikke så aksepterende.
Jesus elsker meg
Anita Bryant var en gang kjent som appelsinjuiceselger.
Ikke nå lenger.
Gruppen hennes vil oppheve en ny lov i Dade County,
som beskytter homofiles rettigheter.
Anita Bryant var en "sanger."
Og Anita Bryant mente at hun var gjenfødt.
Hun ville lage en kampanje for å ta bort homofiles rettigheter.
Det ble protester mot homofiles rettigheter landet over.
Vi snakker om faren ved at homofile blir rollemodeller for våre barn.
Det ville få store konsekvenser for våre barn og landet vårt.
Greit at de er født på ny,
men hvorfor må de komme tilbake som seg selv?
Homoseksuelle kan ikke formere seg biologisk,
men de må formere seg ved å rekruttere barna våre.
Jeg heter Harvey Milk.
Jeg vil rekruttere dere!
Jeg er lei av å høre på Anita Bryant-folk
vri Bibelens ord til å passe deres eget forvrengte syn.
Komedie ble et uttrykk for motstand.
Å kunne få dem til å le,
og når de ler og slapper av, pang,
så har du dem.
De eneste som hater Anita Bryant mer enn homofile gjør,
er musikkelskere.
På grunn av Bryant
forsto vi at vi måtte organisere oss politisk for å slå tilbake,
og humor var en viktig del av bevegelsen.
EN STJERNEKVELD FOR RETTIGHETER 1977
LILY TOMLIN OPPTRÅDTE PÅ ET INNSAMLINGSSHOW FOR HOMOFILE
I HOLLYWOOD BOWL, "EN STJERNEKVELD FOR RETTIGHETER."
Tusen takk.
INNSAMLINGEN BLE ORGANISERT SOM SVAR...
Tusen takk, dere.
...PÅ KORSTOGET MOT HOMOFILI LEDET AV ANITA BRYANT
Det er fint å få en så varm mottakelse.
I gamle dager tok vi en sprayboks med maling
og gikk ut på viadukten og sprayet stygge ord.
Neste dag hadde en voksen gjort ordene mildere.
Stjernekvelden var en innsamling for menneskerettigheter.
Men fokuset var homofiles rettigheter.
Og selvsagt var ingen homofile da.
Bare sjenerte.
Det var et stort homofilt publikum,
og jeg ville dra fordi jeg ville se Richard Pryor.
Produsenten ba meg få Richard Pryor til å opptre.
Jeg var venn med ham siden han var på mitt første spesialshow.
Vi var tvillingsjeler når det gjaldt komedie.
Han var en av mine store favoritter.
Jeg sa: "Ber du om Richard, får du full pakke."
Jeg kom hit
for menneskerettigheter og...
Takk.
Jeg fant ut at det egentlig handler om
å ikke bli ferska med en pikk i munnen.
Da Richard sto frem som homofil, ble publikum helt ville.
Og en jævel kom ut hit og erklærte seg homofil.
"Ja. Jeg suger pikk.
Og jeg er byens borgermester. Jeg har rett til å suge pikk."
Ingen gjorde noe.
Alle, som man sier i politikken, sviktet saken.
Jeg har sugd pikk.
I 1952 sugde jeg Wilbur Harps pikk.
Helt nydelig.
Richard Pryor er en av de store stjernene i skeiv komedie,
men vi kan ikke omtale det.
Han snakket nådeløst åpent om alle han hadde elsket
og alt han hadde drevet med.
Jeg syns fortsatt det er utrolig at han var så ærlig som han var
på 1960- og 70-tallet.
Wilbur byr seg frem og legger lårene mot midjen din.
Da kommer du fort.
Og så gikk Richard fra det til...
Jeg ser ingen svarte der ute.
Jeg ser fire svarte sitte omkring.
Dere har spredt dem ut.
Richard følte at han var på et hvitt arrangement, og likte det ikke.
Men dere hvite har det kjempegøy.
Snakker om "gi oss rettigheter".
Og han gikk over til å kritisere publikum.
Svarte døde i Watts-opptøyene,
og dere gjorde hva dere ville på Hollywood Boulevard.
Dere ga faen i det.
Jeg visste at noe slikt kunne skje.
Kvelden handler om menneskerettigheter.
Og jeg er et menneske.
Til slutt sa han: "Kyss den rike, svarte ræva mi" og gikk.
Alle ble selvfølgelig opprørte.
Jeg sa: "Vel...
Han opptrådte jo. Så det er greit."
PRYOR TIL ANGREP PÅ PUBLIKUM
Komikere er i frontlinjen i alle kamper.
Folk tror at bare fordi man er homo, har man alt til felles.
Det er ikke sånn.
Homofile fyller et spekter.
Det finnes homofile kvinnehatere.
Det finnes homofile rasister, og folk må vite det.
Sånn er komedie.
Komedie er det som sukrer pillen.
Hvis du ler,
vil du ikke slå de som får deg til å le.
Enhver komiker som bruker jobben sin til å påpeke
trangsynthet og hat som begrenser og kontrollerer våre muligheter,
er en aktivist.
Ingen komikere hadde stått frem før.
Patti oppfordret, men jeg slet med å gjøre det morsomt.
Det var ingen jeg kunne etterligne, så jeg måtte finne på alt selv.
Vår neste gjest har gitt ut et nytt album, Always a Bridesmaid, Never a Groom.
Velkommen, Robin Tyler!
Jeg var på Norm Crosby Show som åpent lesbisk.
Jeg var først ute på tv.
Planen om ulikhet funker ikke her.
De homofile går på mandag, de streite på tirsdag.
Hva er greia med ulikheten?
Jeg gikk med en homofil mann, Terry. Veldig stolt.
En fyr kom bort og sa:
"Jeg vet hvem du er. En av de homofile.
De burde sette alle dere homoseksuelle på en øy et sted."
Terry sa: "Det gjorde de. Manhattan."
Og jeg spøkte med at Anita Bryant er for kristendommen...
...det "følg prikkene" er for kunst.
Neste dag skrev avisen
at åpent lesbiske Robin Tyler krenket Anita Bryant.
Og vi mistet kontrakten med tv-kanalen.
Det var vanskelig. Vi hadde begynt å få fremgang
og bra ting som skjedde.
Det gjorde vondt.
For det var modig.
Kyss dagen i dag farvel
Og pek meg mot morgendagen
Vi gjorde det vi måtte...
Det krevde stort mot og dedikasjon.
Fordi hvert ord er en kule.
Du er et ladd våpen, og alt du sier kan treffe et mål
som ikke egentlig ville høre det.
Det var risikabelt.
Vi har alle... Derfor sto vi ikke frem på 70- og 80-tallet.
For det har alltid vært den risikoen.
TAUSHETEN ER OVER!
Alle fremskritt medfører motkrefter.
Jeg visste at jeg ikke kunne slutte å kjempe.
Jeg sa til Patti at jeg vil kjempe,
fordi i komedien kunne folk høre det de ikke fikk høre ellers.
Kjenner du ingen homofile, kan du frykte dem.
Da vi begynte å stå frem,
visste folk at det gjaldt deres egen sønn, søskenbarn osv.
Det ble vi som lo sist.
Vi tror ikke på kjærlighet til makt.
Vi tror på kjærlighetens kraft,
og den vil holde oss oppe.
For vi må bli fri. Vi skal bli fri.
Vi skal bli fri. For vi er overalt!
VI ER OVERALT
Man må gjøre ting bedre for folk på alle grunnleggende måter i livet
slik at alle har like gode sjanser til å oppnå ting
eller komme langt i livet eller hva som helst.
Det er min tilnærming til komedie.
Det kan ha hatt innvirkning.
Jeg vokste opp i en tid der ingen sa skeiv.
Og her er disse to kvinnene,
disse to verdige artistene,
som begge presser på for forandring
på sine ulike måter
på 70-tallet!
Jane Wagner er en veldig spesiell person
som har bidratt mer til det jeg har gjort enn noen andre.
Jeg deler denne æren med henne.
Snakk om å være modig og autentisk,
og å snakke makta midt imot.
På 70-tallet begynte homofile å gå i bresjen,
og man håpet bare at neste gruppe med komikere kunne følge etter.
Jeg er så glad for å introdusere en veldig spesiell person.
Det ene øyeblikket har jeg lyst på bananer
Neste øyeblikk vil jeg ha en musling
Kom igjen, eksponer meg!
Sandra Bernhard.
Jeg var fan av Lily Tomlin
siden jeg så henne på Laugh-In.
Hun var en åpenbaring.
Vi må alle ha våre milepæler.
Det er viktig.
Den forbindelsen vi har med andre homofile artister
er utrolig sterk.
Og Sandra var bare...
Jeg ville bare være som henne i alt hun gjorde.
Komedie er en slags balsam som sier:
"Jeg skal berolige deg og dempe all din frykt,
og jeg skal fri deg fra din egen undertrykkelse."
Det er rimelig at vi eksponerer noen av dere i kveld.
De fleste visste hvem Sandra Bernhard var,
fordi hun spilte i Komediens konge,
en Martin Scorsese- film med Robert De Niro.
Hun ble enda mer berømt for sine opptredener på David Letterman.
Det var en begivenhet hver gang hun var med.
- Før vi avslutter... - Vil du se hvordan jeg føder?
Stopp. Vi vil ikke...
Jeg ser opptredenene mine som en varieté.
for de innlemmer alle performative elementer.
Det er et tilbakeblikk til 70-tallet.
På den tiden hadde de varieteer.
Det var kjernen i amerikansk underholdning.
Jeg kommer.
Varietéshow på 1970-tallet var som et kaleidoskop.
Man så karakterer, musikaler og kostymer.
For de skeive ungdommene på 70-tallet,
var det: "Dette er verden jeg vil leve i."
Varietéshow var en stor del av livet mitt da jeg var liten.
Jeg sa: "Det vil jeg gjøre."
Jeg elsket Flip Wilson. Han var på varieté.
Og Geraldine var veldig glamorøs.
Jeg sjekket deg ut allerede.
Han var ikke bare en mann i kjole.
Det var Geraldine som var morsom i dragklær.
Jeg elsker varieté.
Jeg har skrevet for mange mennesker.
Jeg var med i $1,98 Beauty Contest,
og jeg vant.
Jeg trodde det var Kris Kristofferson, så...
De så på disse showene,
og så kanskje seg selv i en sangsirene,
så seg selv i et kostyme, eller så seg selv i en skuespiller.
For 50 år siden!
Det var et arnested for både implisitte og eksplisitte skeivheter.
De skapte en mulighetsmodell for skeive folk
på 60- og 70-tallet,
for de hadde ikke andre steder som var offentlig tilgjengelig.
Deilig.
I 1984 møtte jeg en som heter John Boscovich,
og vi begynte å skrive materiale og jobbe med sanger
som forente populærmusikk, komedie og kommentarer,
og det ble showet mitt Without You I'm Nothing.
Det er første dag på jobb og første date med sjefen,
og han viser meg rundt i San Francisco på utrolige måter.
Sandra Bernhard integrerte narrativ, historiefortelling, sanger og glamour.
Det var fullt av skeiv sensibilitet,
og det var en helt annen måte å gjøre komedie på.
Vi begynner på Lombard Street, som er helt skakk,
og jeg følte meg helt streit.
Vi prøvde bare å være morsomme
og gjøre noe som var smart og sprøtt
og opprørsk.
Without You I'm Nothing var også utrolig politisk,
fordi Ronald Reagan-årene begynte
med veldig konservativ republikansk, religiøs høyre-politikk.
Det religiøse Amerika våkner,
kanskje akkurat i tide for vårt lands skyld.
Ting forandret seg.
Vi opplevde
seksuell frigjøring og homofil frigjøring, og de to sammen,
og ble samtidig straffet for det.
Jeg kan tenke på pastorer på prekestolen
som er heteroseksuelle og som kom til oss
som praktiserende homoseksuelle.
Vi viste dem Jesu Kristi evangelium.
De ble født på ny og endret livsstil.
"Hvorfor vil vi undertrykke hverandre?
Hvorfor vil vi ta ting vekk fra hverandre?
Hvorfor må våre skuffelser og traumer begrense andre?"
"FLERTALLET" VS. HOMOFILE
Tanken i den homofile frigjøringsbevegelsen er:
"Jeg vil bare kunne uttrykke min seksualitet som nødvendig."
Vi har en skeiv kultur som er høylytt og stolt,
men det politiske klimaet for homofile på 1980-tallet
endret den skeive kulturens tone.
Det var et slag ovenfra
som krevde at folk ble politiske på en helt annen måte.
Fra Christopher Street til Castro.
Fra kvelden på Stonewall til uka Judy Garland døde.
Fra Little Richard til Liberace.
Det er en unektelig puls.
Vi lever i svært undertrykkende tider.
AIDS-epidemien hadde festet grepet,
og jeg tror det var mye aktivisme,
som alltid er respons på en republikansk administrasjon
som prøver å knuse alle sosiale problemer.
Så dette ble den neste bølgen
av tilstedeværelse og sterkt engasjement.
Den gamle religionen...
Jeg vil spørre deg
...og den gamle grunnloven.
Det er noen ting jeg vil vite
93 % av alle amerikanere
mener at homofili ikke er en akseptabel alternativ livsstil.
Du har alle svarene
Svarene kan finnes i Guds ord.
Så si meg...
Reagan var ille.
Det var tøft, men Sandra var så modig.
En vågal kvinne som påpekte hykleri.
Jerry Falwell prøver å bekjempe funken,
og han ber oss bekjempe funken.
Jerry Falwell gir etter for funken.
Det var så gøy å se på, og det var imponerende.
Du kan ikke kjempe mot funken.
For funken bekjemper fascisme, rasisme, sexisme og homofobi.
Det var som et kamprop og ikle seg rustningen
og si: "Vi skal kjempe oss gjennom og komme ut på den andre siden."
Dere kommer til å få funk, utakknemlige jævler!
Hun var så grensesprengende rundt seksualitet
og hun trakk folk til seg.
Jeg møtte mange bra folk. Mary Tyler Moore var på showet.
Keith Haring og Madonna.
Hvor er hun? Madonna?
Madonna? Kom ut!
I skeiv kultur var det én tid før Sandra Bernhard og Madonna
var på David Letterman, og én etter.
- Hva gjør du? - Vanligvis finner du oss på bar.
- På vei til Cubby... - ...hole.
Jeg sverger, jeg falt sammen til en haug med støv på gulvet.
Jeg bare: "Hva skjer?"
De nevnte Cubbyhole, en bar for lesbiske i New York City.
Det er på tide å tilstå og være ekte.
Kjære, når du er klar.
- Være ekte. - Jeg hater slike ting.
Jeg hater slike ting.
- Ok. Ja. Jeg lå med Sean! - Greit! Hold kjeft!
- Og han var grusom! - Greit.
Du lyver!
- Hør her... - Du var mye bedre!
Madonna og Sandra var to svært vellykkede,
sterke kvinner som flørtet med hverandre.
Det var veldig positivt for det skeive miljøet.
Det var mørke tider,
og ting ble ikke bedre politisk.
Likevel var det øyeblikk som disse
da vi kunne se hva som kunne komme.
Vi er sammen i kveld og kan snakke om seksualitet
og ha det moro, og folk holder hender.
Menn, kvinner, alle er mennesker.
Jeg ble ikke traumatisert av 80-tallet.
Heldigvis ble jeg ikke traumatisert.
Jeg er heldig.
Mange mennesker ble det.
Jeg elsker dere. Takk for at dere kom i kveld.
Sandra var like mye teater og musikk som hun er komiker,
og det var alltid det jeg ble tiltrukket av.
Når jeg så folk som Sandra Bernhard, tenkte jeg:
"Jøss, jeg kan legge til musikk i standupen min, og den blir...
Jeg tilføyer ett talentnivå til noe...
Komedie er subjektivt. Et instrument i tillegg
viser at man ikke bare er en bølle.
"Bølle med parykk."
Hvordan går det, drittsekker?
Jeg elsker standup,
men standup handler om gjenkjennelighet.
Jeg har blitt rik og berømt så fort.
Jeg kan bare kjenne meg igjen i de rike.
Fattige folk der oppe? Jeg kjenner dem ikke.
Denne sangen...
Ja, denne sangen er til alle de rike.
Hei, rikinger
Vakre, rike mennesker
Hater dere det ikke Når dere dobbeltparkerer båten?
Oi
Hei, rikinger...
Skeivhet er en verden basert på lærling- og mentorskap.
Vi lærer hvem vi er gjennom menneskene vi møter som utvider sjelen vår.
Det er samhold.
Godt å se deg, sexy.
Jeg er glad for å se deg.
- Savnet deg. - Herregud. Bra bart.
Homofile komikere har et kameratskap.
Vi kommer godt overens og er glade i hverandre.
Ja, vi snakker dritt til hverandre
og håner hverandre litt.
Vi elsker hverandre.
Det er et kameratskap, det er et miljø, det er en familie.
Scott Thompson.
Da jeg gikk på college, så jeg Scott Thompson fra Kids in the Hall
som deltok på Conan O'Brien, og det var utrolig.
Han var skamløst ute av skapet. En homofil mann
som snakket om sex.
Scott, på tide å introdusere dem.
Ja, selvfølgelig, Conan. Hils på Randy og Ralph.
- Randy og Ralph! - Står til?
Eller er det Ralph og...
De har ulike hatter så jeg ser forskjell.
- Ja. - Men noen ganger er de slemme gutter!
Det var tre menn som var på tv da jeg var ung
som var åpenlyst homofile, men aldri fikk lov til å være det.
Rip Taylor.
Se på dette. Det rare paret.
Charles Nelson Reilly.
Ditt styre er over, Phillip. Kvinnene snur seg mot meg.
Paul Lynde.
Sant eller usant? Christopher Columbus gikk med mamelukker og lange strømper.
Vanskelig å rekruttere et team for seks mnd.
Homofile menn ble akseptert så lenge de var latterlige.
De var bare skandaløse, morsomme karer,
men det var gjenstand for humor på den tiden.
Da jeg begynte med komedie, ville jeg ikke være i skapet.
Da jeg begynte i denne bransjen og begynte med komedie,
trodde jeg at jeg var standup-komiker,
men jeg oppdaget tidlig at det ikke var mulig.
Første gang jeg gikk på scenen for åpen mikrofon på 80-tallet
sa han som introduserte meg
til publikum at jeg hadde sugd ham.
Så han kalte meg homo og tok meg med opp på scenen.
Publikum var nødt til å hate meg.
Og det skjedde hver gang.
Så jeg sto bare frem.
Og det var veldig vanskelig.
Jeg ville skape karakterer
for å navigere verden slik den er.
Hele The Kids in the Hall var full av en skeiv følsomhet.
At menn kledde seg i kjoler og så bra ut,
var grenseoverskridende.
Miss Francesca Fiore, slår du mannen din?
Hva?
Nei.
Kanskje.
Ja! Men jeg kan ikke la være.
Scott Thompson tenkte ikke engang over
at han ikke fikk lov til å si det han sa.
Jeg slo opp med elskeren min, Zeke.
Jeg tror han var utro.
Han pleide å kalle meg "Neste!"
Med Buddy Cole tok jeg den feminine, homofile mannlige stereotypen,
og jeg snudde den.
Han ble ikke latterliggjort,
jeg latterliggjorde deg.
Jeg eier en homsebar nå. Kan ikke være i skapet lenger.
Jeg er like høyt profilert som et byrådsmedlem.
Og jeg tror den andre hovedgrunnen
til at Buddy Cole skiller seg ut fra slike tidligere karakterer,
er at han var åpenlyst seksuell.
Homomannen var alltid taushetsbelagt.
Buddy Cole-karakteren hadde utvilsomt sex.
Jeg tenkte at livet kan endre seg brått,
og samfunnet kan endre seg brått.
På slutten av 70-tallet
var det en bevegelse for å omfavne homoseksualitet
i samfunnet og på tv.
I filmer og i popkultur.
Du har Castro, du har disco.
Folk ble fremstilt stereotypisk som skeive,
og de var populære.
Vi er overalt!
Og så kom AIDS.
En mystisk sykdom kjent som "homopesten"
har blitt en epidemi uten sidestykke i USAs medisinske historie.
Og det gikk 30-40 år tilbake.
Umiddelbart, nesten over natten.
STOPP AIDS!
Homofile menn på den tiden ble ansett som avskyelige.
AIDS KURERER HOMSER
Husk at under Reagan-regjeringen
var det en pressekonferanse da AIDS først ble kjent,
og alle begynte å le.
PRESSEKONFERANSE
Vet noen i Det hvite hus om epidemien, Larry?
Den kalles "homopesten".
Stemmer. Det er ganske alvorlig.
Én av tre som får det, har dødd.
Er presidenten klar over dette?
Jeg har det ikke. Har du?
Du har det ikke. Det er godt å høre, Larry.
Med andre ord, ser Det hvite hus på dette som en vits?
Jeg er for å kunne spøke om alt og alle grupper og hvem som helst.
Men ikke hvis det er basert på hat.
SJELDEN KREFT
Du spøker ikke med AIDS når så mange mennesker dør.
OVER 100 000 AIDS-DØDSFALL
Det var en tid da komedie godtok homofobi.
Hvis du ikke tror meg, åpne Spotify
og skriv inn "Eddie Murphy faggots".
Sopere får ikke se på ræva mi mens jeg er på scenen.
Tenk å være homofil fan av Eddie Murphy, og det er det første du hører.
Det skremmer meg fordi jenter henger med dem.
De kan være ute med en homofil venn, gi et lite kyss
og dra hjem med AIDS på seg.
Hjem til mannen. Fem år senere:
"Mr. Johnson, du har AIDS." "Hva?
Men jeg er ikke homofil."
"Nei da, du er ikke homofil."
Sam Kinison var på Dangerfield's
og kom med en vits der han sa...
Fordi noen homser knullet noen aper.
De kjedet seg så mye at deres egne rumper ikke var nok.
På grunn av denne dritten vil de at vi skal bruke gummi.
Jeg så på, som en 16 år gammel gutt blant publikum.
Folk løp ikke ut eller sa: "Hva faen er dette? Ikke komedie."
De lo, overveldende, og de var helt hysteriske.
Når AIDS endelig bryter ut over hele landet som mugg,
løper 20 millioner homser rundt og sier:
"Hvor kommer dette fra? Hvordan får jeg det?"
Det er veldig enkelt. La meg forklare dette.
Hvis du går rundt med dritt på pikken hver dag,
er du jo nødt til å få noe i deg.
Det var vanskelig. Jeg tenkte at jeg ikke burde stå frem.
Jeg ville faktisk aldri stå frem.
Jeg sto ikke frem på scenen.
I livet ellers, men ikke på scenen.
Jeg hadde ikke mot til det.
Karrieren sto på spill.
Jeg jobbet på klubben Comedy You i The Village,
og plutselig kom en som het Bob Smith på scenen.
Det var viktig fordi det var veldig få
åpent skeive komikere på 80-tallet.
Jeg kommer fra en veldig konservativ familie.
Det var ikke lett å si det til foreldrene.
Jeg kom med min nøye formulerte kunngjøring på Thanksgiving.
"Mamma, kan du sende sausen til en homofil?"
Hun ga den til faren min.
Ingen homofile menn var hovedartister.
Bob Smith var den første
åpent homofile komikeren på The Tonight Show,
og det jeg ikke forsto helt da,
var at de ikke hadde noen steder å gå videre.
Agenter og managere var i villrede.
Det var ingen roller eller steder for dem.
Hvorfor ikke ta hele meg?
Greit.
- Kameraene er på. - Flott sett.
- Takk. - Takk, Todd.
Jeg visste ikke at Todd var homofil de første årene jeg kjente ham,
og vi opptrådte mye sammen.
Han sto frem på en helt annen måte enn meg.
Han sto frem etter å ha blitt kjent og etablert som en kjær,
morsom, velkjent og ledende standup-komiker.
Fra "Brødrekjærlighetens by," ta godt imot Todd Glass!
Ta godt imot Todd Glass.
Todd Glass fremfører dagens monolog.
Jeg ville ikke stå frem.
Noen gang.
Jeg fikk et hjerteinfarkt.
På Largo en kveld etter et show.
Sarah Silverman & Friends. Det var mange komikere der.
Etter showet fikk jeg ikke puste.
Jeg visste ikke hvorfor.
Noen ringte en ambulanse.
På vei inn i ambulansen roper jeg til Sarah:
"Ring kjæresten min!"
Hun visste at jeg var homofil.
"Sarah, ring kjæresten min," sa jeg.
Helt patetisk. Bryr du deg om dette nå, liksom?
Ingen sier: "Han har hjerteinfarkt. Jeg tror også han er homofil."
Så, på sykehuset
kom min mannlige kjæreste
for å besøke meg, og han...
Han ga meg en blomst.
Og så...
Det var så søtt av ham. Han plukket den bare på vei inn.
Jeg tror det var en type gress.
Han stakk den under puta mi.
Og jeg bare...
Det var så hjerteskjærende
at det var sånn livet vårt var.
Og så tenkte jeg:
"Når jeg skrives ut herfra, skal jeg finne ut av det."
Ta godt imot skuespiller og komiker Todd Glass!
Å stå frem gjorde standupen min mye bedre.
Da jeg sto frem, sa de:
"Leit at du måtte dikte opp alle de historiene om kjæresten din."
"Jeg fant ikke på historiene. Jeg endret dem."
Fordi forhold er bare forhold, til syvende og sist.
I årevis, da jeg så komikere si:
"Kvinner gjør sånn og sånn,"
sa jeg: "Menn gjør også det. Du bare dater dem ikke."
Tror du når to menn dater, og må være ute 19:30,
går de til bilen fordi de må dra kl. 19:30?
Det var lenge mangel på forbilder.
Vi fant ut av det selv.
Jeg er så stolt av deg. Du var så flink. Gratulerer!
Homofile komikere hadde ikke mange av de mange store
heterofile, hvite komikerne som forbilder.
Hvordan går det?
Så fin du er. Hvordan går det?
Jeg kom akkurat fra Palm Springs.
Palm Springs er et utopisk samfunn
slik verden ville vært om homofile og republikanere kunne samarbeide.
Etter et par år i standup,
så jeg mine streite venner få mentorskap
og veiledning fra folk som var som dem som hadde kommet før dem.
Jeg innså at de menneskene ikke eksisterer for meg.
Fordi de ikke startet med standup,
fordi de er i skapet og er redde for meg,
eller fordi mange av dem døde av AIDS
fordi myndighetene ikke gjorde noe.
Jeg så opp til mange kvinnelige komikere,
som Sandra Bernhard og alle disse kvinnene
som opptrådte på den tiden.
Jeg kommer ikke på ett eneste eksempel på veldig mange år,
før meg selv, der jeg så en annen homofil mann opptre.
Jeg tror skeive kvinner var innflytelsen.
Jeg er skeiv.
Det er sånn jeg liker å identifisere meg,
som betyr at jeg ikke bryr meg om hvem du er.
Jeg vil at du skal ville ha meg.
Jeg vokste opp i San Francisco, og mitt ståsted som komiker
ble formet av mangfoldet i San Francisco.
Vi hadde en lang tradisjon med motkultur-helter.
Og lang tradisjon med feminisme.
Og homofile historiefortellere.
Og skeiv komedie var en stor del av det.
Mange homofile komikere opptrådte på Josie's Juice Joint,
og mange drag-artister også.
Folk som Lypsinka, som visker ut grensen mellom kunst, standup og drag.
Vi blandet politikk, aktivisme og punkrock.
Skeivheten din trakk deg ikke vekk
fra det som ble ansett som mainstream-suksess.
Du kunne være skeiv og en stjerne i San Francisco.
I 1990 gjorde jeg det ganske bra i standup-karrieren min.
Håper jeg blir berømt. Jeg er på vei.
Jeg fikk nylig et eget tv-program.
Det heter All American Girl, og er... Takk.
Jeg ville bli kalt Margaret Cho Show
fordi jeg er så jævla selvsentrert.
De hadde sine egne forslag. East Meets West.
Wok on the Wild Side.
W-o-k, wok.
Jeg ble sint og sa: "Drit og dra. Vi kaller det Chinkies."
Men når du får komme på landsdekkende tv klokken åtte,
er det noe helt annet.
Jeg gikk med den da jeg sto frem.
Var du debutant?
Nei, lesbisk.
De skjønte det ikke. Det var ikke bare at jeg var asiatisk.
Jeg var kvinne. Jeg var frekk.
Jeg var skeiv. Det kom de ikke over.
De ville ha noe de kunne forstå,
i motsetning til denne frekke dama som liker damer.
"Hør her, det er et problem.
Kanalen har et problem med deg."
Så min opptreden på tv ble helt avvist.
ABC SIER NEI TIL CHO
Skeive folk på tv møter en rar selvmotsigelse,
mellom å få lov til å være åpenlyst skeive,
men også: "Ikke vær for åpenlys.
Det er flott at du er homofil, men ikke for homofil."
Som "Ikke spør, ikke fortell".
Jeg er her i dag for å diskutere en vanskelig utfordring.
Den har utløst enorme mengder
publisitet og debatt.
Vårt lands politikk overfor homofile i militæret.
Vi er her, vi er skeive...
Det var en følelse av at ting var ille og ble verre,
og det var en slags punk, gjør-det-selv-innstilling.
Det føltes presserende.
Vi er her. Vi er skeive. Vi er feminister. Ikke kødd med oss.
Vi har ikke tid til gradvis fremgang.
Man må bare sette i gang straks.
TAUSHET = DØD
AIDS-krisen gjorde aktivister av folk,
beskjedne folk som sa:
"Jeg kan ikke være taus lenger."
Fordi det gjaldt liv og død.
Favoritt-aktivistgruppen min er fra 80-tallet, og det var ACT UP.
De hadde et flott slagord, som var "Taushet er lik død."
Det betydde: "Hvis vi ikke snakker om AIDS, dør vi av AIDS."
Jeg bruker et lignende slagord:
"Taushet er lik ikke-eksistens."
Skeiv komedie er virkelig
den måten vi taklet traumer på.
Traumer i form av homofobi. Traumer i form av rasisme.
Traumer i form av kjønnssjåvinisme.
Traumer i form av å ikke bli akseptert av samfunnet.
Etter at jeg ikke ble en tv-stjerne,
var det et naturlig steg å gå tilbake til standup.
Jeg ville finne mitt publikum. Jeg ville finne min gruppe.
Jeg måtte gjøre det på min måte.
Margaret Cho!
Jeg skapte mine egne komedieshow
og filmet dem til tv uten å måtte
bekymre meg for hva jeg sa eller gjorde.
Jeg gikk gjennom det hele. "Er jeg skeiv?
Er jeg hetero?"
Jeg innså at jeg bare er tøytete.
Da jeg så Margaret Cho,
var det første gang jeg så noen diskutere en skeiv identitet
uten å fornærme den.
Jeg elsker ordet "homse,"
fordi det beskriver min type fyr.
"Skeive folk eksisterer,
de er ekte og de er fantastiske."
Jeg bare: "Ok. Jeg visste ikke at det var lov."
Vi elsker bare tre ting. Rumper, Judy Garland og Margaret Cho.
Hun gjorde show som var for oss og med oss.
Det førte til masse ny alternativ komedie.
Merkelige, lurvete opptredener.
En mer mangfoldig gruppe komikere
som ikke høres eller ser ut som de du har sett før.
Jeg hørte Margaret gjøre standup for første gang.
Det var alt de sa at man ikke skulle gjøre da jeg begynte med standup.
Det var grovt, det var frekt, i det hele tatt.
Hun ga fullstendig faen.
Mange av oss følte at vi ikke hørte hjemme i tradisjonelle rom.
Andre komikere sa da jeg sto frem: "Ikke snakk om sex.
Hver gang du snakker om sex eller dating,
minner du folk på hvordan du har sex.
Selv om det ikke er en spøk om analsex, går tankene deres dit.
De blir frastøtt."
Så snart jeg fikk muligheten,
ville jeg bare snakke om det folk ville holde skjult.
Jeg elsker kjæresten, min sjelevenn.
Han er hvit, men hvilken som helst kveld
får han litt asiatisk DNA i seg.
Hallois!
Ja! Han hater den vitsen!
Men han er nederst, så han må ta den.
På den tiden var skeiv komedie en stor trøst.
Det er veldig viktig for meg at publikum
har en skeiv stemme som de kan finne håp i
og finne glede i.
Det er livsbejaende.
Som om hun ikke så meg.
Jeg beklager.
Jeg er det mest gigantiske mennesket i verden.
- Beklager. - Jeg tuller!
Ok.
Perfekt.
Jeg legger den vekk.
- Hva i... - Faen.
- Jeg vil ikke ha den i lomma. - Få den.
Hei, dere.
Jeg visste at jeg ville bli artist, men jeg visste ikke hvordan.
Jeg var så høy og klein og skeiv.
Jeg så på disse kvinnene,
som Joan Rivers og Moms Mabley, folk som var
freidige og ærlige
og morsomme,
og jeg tenkte: "Det vil jeg gjøre."
Jeg ville være en komiker som tilfeldigvis var lesbisk,
og det var det jeg alltid følte.
Folk visste jeg var skeiv,
men jeg hadde ikke noe materiale om å være lesbisk.
Jeg elsker å gjøre mamma sint. Jeg gjorde det nylig.
Gjør moren deres sur slik:
Når du kjører med din mor, stopp ved strippeklubben
sett bilen i fri og si: "Straks tilbake.
Jeg må bare løpe inn og hente sjekken min."
Som om du jobber som stripper!
Jeg dro den vitsen i Atlanta, og noen ropte:
"Vi får kontanter."
Jeg så hvordan de innsnevret folk.
De fikk bare jobbe for et visst publikum.
De ble ikke hyret inn.
Jeg er Suzanne Westenhoefer, berømt lesbisk komiker.
Jeg startet på komiklubber i New York City.
Hvis du sa tidlig på 90-tallet
at du var lesbisk eller homofil, var karrieren over.
Andre komikere ba meg slutte å snakke om homogreier.
"Du kommer ingen vei med det.
Du kan bli stor, og nå inviterer de deg aldri tilbake."
Jeg opptrådte med homokomedie på heteroklubber.
Det var en klubb som ikke ville ha meg.
Jeg vil ikke nevne navnet.
Comic Strip!
Det var utrolig. Jeg var på audition tre ganger.
Jeg klarte meg bra. En sleip manager
kommer og sier: "Bra, men jeg tror ikke vi kan bruke deg.
Vi forbereder folk til tv.
Og jeg tror ikke det kommer noen lesbiske på tv."
Jeg var klar over at det begrenset meg.
Jeg tror mesteparten av homofobien var at jeg ikke fikk ting
jeg kanskje ikke visste fantes.
Det ble ikke tilbudt meg slik det ble tilbudt andre komikere.
Jeg sa: "Ingen lesbiske på tv?
Hva med Wimbledon?"
De lot meg ikke prøvespille.
En gang fikk jeg høre: "Er du åpent homofil komiker?
Prater du kun om homofili?" "Nei, men det er som å være svart.
Du er svart enten du snakker om det eller ikke."
Hun sa: "Ok, takk. Få henne ut herfra."
Og det var alltid...
Jeg ble lei.
Jeg later som om jeg ikke gråt noe sted
og prøvde å hindre maskaraen i å renne,
men det var vondt. Skjønner du?
Det var fortsatt hat, trangsynthet
og mye å ta tak i.
Neste gang noen sier at du velger å være lesbisk,
eller velger å være homofil mann, si: "Jeg valgte det ikke.
Jeg ble utvalgt."
Å insistere på at forhold mellom mennesker av samme kjønn
må ha samme status
er fullstendig absurd.
Vi må stoppe den homoseksuelle agendaen,
som vil ta over byen vår og skolene våre.
Det skeive 90-tallet var ikke så skeivt.
Vi hadde "Ikke spør, ikke fortell"-loven,
og vi hadde ekteskapsloven,
som definerte ekteskap som mellom mann og kvinne.
Mye handler om barn.
Homofile ønsker å adoptere barn.
Hvis de får lov til å gifte seg,
vil de si at menn og kvinner kan byttes ut som foreldre.
Det er umoralsk.
Det er usunt og ødeleggende.
Det var helt sprøtt.
Erik og Lyle Menendez. En kveld ser foreldrene på tv
og spiser is, og de skyter dem til døde.
De kan gifte seg! De giftet seg i fengsel!
Jeg kan ikke gifte meg.
Jerry Sandusky. Pedofil.
Han har flere rettigheter.
Mary Kay Letourneau gifter seg med studenten sin
og får barn med den ungdommen.
Det gjorde meg gal.
På det tidspunktet endret alt seg.
Da jeg fikk barn, var det nok.
Jeg sto frem som homofil forelder.
Alle komikere snakker om familien sin.
Så da kan jeg snakke om min.
Jeg er lesbisk med to barn.
Jeg burde fortelle litt om det.
Jeg fikk barn med eks-partneren, Wendy.
Det er ikke egentlig navnet hennes. Hun vil ikke bli identifisert.
Hun vil at jeg skal si Wendy. Hun heter Sharon. Uansett...
Hva slags beskjed sender det til barna dine
når du ikke går rundt med stolthet
og beundring for familien din som du har skapt?
Vi brukte en anonym sæddonor, som sitter her.
Takk for at du er her.
Barna gleder seg til å møte deg i morgen. Og...
Da jeg snakket om familien og barna,
gjorde jeg det på min egen bekostning med tanke på karrieren min,
men kunne ikke gjøre det annerledes.
Jeg kunne ikke se min sønn i øynene
og si: "Du snakker ikke om dette."
Eller: "Vi bør skamme oss."
Eller "Vi er ikke som de andre."
Jeg kunne ikke.
Jeg er besatt av Judy Gold.
På et av Judys album snakker hun om å få barn.
Jeg tenkte: "Hun har kone og barn.
Skeiv, men har familie."
Hjernen eksploderte.
Og så handlet det bare
om normale familieting, ikke "homofile familieting."
Hallo, alle sammen!
Hallo, skeive dere!
Jeg elsker dere alle!
Komedie gir folk muligheten
til å se verden gjennom andres øyne.
En god komiker får deg til å le og får deg til å tenke,
og kanskje til og med endre mening.
Da Judy sto frem som lesbisk, kunne hun ikke dra mange steder.
Jeg så henne på tv som produsent på Rosie O'Donnell Show.
Jeg har mistet ansatte. Her er sønnen din. Sånn ja.
Jeg tenkte: "Dette programmet er et fenomen."
Alle så på det. Det var på bladforsidene.
Jeg tenkte: "Om dere bare visste at vi alle er skeive.
Vi er alle homofile teaterbarn som spiller for dere."
Jeg fikk en avtale med Warner Bros. om et talkshow.
Jeg sa at jeg var skeiv.
De brukte millioner av dollar
på dette programmet. Jeg ville de skulle vite.
Jeg sa: "Hvis dere bryr dere, vil jeg dere skal vite det."
Jeg trodde ikke jeg ville stå frem, for jeg så det ikke for meg da.
Programmet mitt startet i 96.
Det var før Will og Grace, og det var før Ellen sto frem.
Jeg tenkte da Ellen skulle stå frem
i programmet sitt, at karrieren hennes ble ødelagt.
Jeg sa: "Skal du gjøre dette?" Hun sa: "Ja."
Jeg sa: "Jøss. Er du nervøs? Er du redd?" Hun sa: "Litt."
Hvordan lekket dette ut?
Vi prøvde å bygge det opp sakte og avsløre det
på en måte som ville endre folks meninger.
Vi finner ut at karakteren er libanesisk...
- Libanesisk? - Ja.
Hun sa hun skulle vise
at karakteren sto frem som libanesisk.
Jeg sa: "Ok."
Vi snakket om vitser rundt det,
og jeg sa: "Jeg kan si jeg liker baba ghanoush og Casey Kasem."
- Jeg digger Casey Kasem. Hør her. - Kjør på, jente.
Kanskje jeg er det.
- Ja. - Jeg kan være libaneser selv.
Overraskende.
Noen ganger... Det er trist,
for jeg oppfatter at du er libaneser.
Jeg ville ikke la henne sitte der uten å støtte henne,
og benekte noe fellesskap med henne.
I en Tori Amos-sang synger hun: "Moren din dukker opp i en fæl kjole.
Nå er det din tur til å stå der jeg står.
Alle ser på deg. Ta tak i hånden min."
Det var det jeg følte. "Jeg lar deg ikke bare stå der.
Ta tak i hånden min. Vi skal gjøre det sammen."
Halve Hollywood er det.
- Virkelig? - Ja.
Folk vet det ikke!
ET SPRANG I TV-HISTORIEN
At Ellen sto frem, var en stor endring i USA.
Det var noen vi så hver uke
i en søt liten komiserie, om å være ærlig om å være skeiv.
Susan,
jeg er skeiv.
Serien ble umiddelbart stoppet etterpå,
men det tvang folk til å tenke over
en skeiv persons indre liv.
Vi hadde blitt kjent med Ellen og likte henne,
og så fikk vi vite dette.
Hva skjedde?
Torpederte hun sitt eget show med en homofil agenda?
Eller lot tv-kanalen henne i stikken?
Problemet er at mange mennesker tenker
at hvis jeg snakker om min kone, snakker jeg om livet.
Hvis jeg snakker om mannen min, har jeg plutselig en agenda.
Vi har vokst opp med: "Det er noe galt.
Du er ikke helt normal. Det er noe galt."
Det er ikke noe galt, og en dag vil folk forstå det.
JEPP, JEG ER SKEIV
Har du lagt merke til at noen av de viktigste som har stått frem
i så store bølger har vært lesbiske komikere?
Man hørte folk si:
"Jeg liker ikke skeive, bare Ellen."
"Ok," tenker man da.
Og det er kraften i å få noen til å le.
"De får meg til å føle meg bra.
Kanskje det er greit å være skeiv."
Kvinner er nok modigere enn menn.
De største som har stått frem
er Ellen og Rosie og Wanda.
WANDA SYKES ER HOMOFIL OG GIFT
Da jeg sto frem,
var det nasjonaldagen for protest mot Proposition 8.
- To, fire, seks, åtte! - Gud diskriminerer ikke!
Kvinnen som var lederen for senteret,
sa at det var noen i publikum,
og de var en sterk alliert for miljøet vårt.
Jeg så meg rundt: "Er Drew Barrymore her? Hvem er der ute?
Er det Pink? Hvem er i publikum?
Hvem andre er her?"
Og så sa hun Wanda Sykes.
Jeg bare: "Oi, de tror jeg er en alliert.
De vet ikke at jeg er en del av miljøet."
Jeg giftet meg 25. oktober.
Kona mi er her.
LIKESTILLING
Jeg kom tilbake til vennene mine,
og Alex var der, kona mi.
De sa: "Du vet du sto frem nå?"
Jeg bare: "Jeg gjorde visst det.
Jeg sto virkelig frem."
Tusen takk.
Hør her, jeg vil bare si...
Bare gi en stor applaus til alle dere har sett i kveld.
Jeg mener, herregud.
Og mange av disse artistene...
Jeg står på deres skuldre.
Den første svarte kvinnen jeg så på scenen, var åpenlyst skeiv.
Karen Williams.
Hun var så morsom.
Hun var tilfeldigvis skeiv, og snakket om:
"Ja, jentekjæresten min." Jeg bare: "Hva?"
Hun sa det på scenen. Jeg bare: "Hørte alle det?"
Lesbiske roper på Jesus når de får orgasme.
Atter en gang får mannen æren.
I oppveksten var favoritten min Jackie "Moms" Mabley.
Hun var en svart kvinne, og man så ikke det på tv.
Hun var en karakter, men også ekte.
Hun minnet meg om noen av tantene mine og bestemoren min.
Da jeg var barn, så jeg
Moms Mabley i The Smothers Brothers- programmet.
- Du vet mamma ikke liker gamle menn. - Ikke?
Nei. Ser du meg med armene rundt en gammel mann,
holder jeg ham for politiet.
Da jeg var liten, ante jeg ikke at hun var åpent lesbisk,
og at hun sto frem i tjueårene på 20-tallet.
- Dette er Marcella. - Hallo, storegutt!
Jeg har fisken og risen klar.
Jeg er selv fra South Carolina.
Om jeg kunne gå tilbake i tid,
ville jeg vært kledd i drag med Mabley og sjekket opp kvinner.
Tuller du med meg?
Moms briljante bruk av komedie
som kritikk og forskyvning av den sosiale dynamikken i sin tid,
var intet mindre enn genialt.
Jeg skal stemme og stemme på hvem jeg vil,
og jeg skal peke nese mot Klanen,
og jeg utfordrer dem til å komme frem fra lakenet
og møte meg som en mann.
Jeg ser Moms Mabley i Wanda Sykes.
Hun pirker i store og små saker
knyttet til å leve i verden i dagliglivet.
Det er vanskeligere å være skeiv enn svart.
Det er det. For det er noen ting...
Det er noen ting jeg må gjøre som skeiv jeg ikke måtte som svart.
Jeg trengte ikke å stå frem.
Jeg trenger ikke fortelle foreldrene mine om svartheten min.
Jeg trengte ikke å prate.
"Mamma, pappa, jeg må fortelle dere noe.
Håper dere er glade i meg.
Jeg må bare si det.
Mamma, pappa...
Jeg er svart."
"Hva? Hva sa hun nå?
Herre Jesus!
Hun sa ikke svart! Sa hun svart?"
"Mamma, jeg er svart." "Herre Jesus! Ikke svart! Herregud!
Å, ikke svart, Gud!
Alt annet enn svart, Jesus!"
Det var mektig å se henne stå frem.
Særlig å se henne som svart og skeiv.
Jeg tenkte "Sånn føler jeg meg."
Jeg hadde ikke ord på det.
HOMOFOBI ER DUST
Wanda hadde en spesial der hun snakket om
å bo med sin franske kone,
men det endte opp med å bli en hjertevarm
og nydelig skildring av familieliv mellom to kvinner.
Jeg snorker nå.
Det er annerledes. Ja.
Snorking. Gud velsigne min kone for at hun holder ut.
Først begynte det med noen dype pust.
Bare som...
Så eskalerte det til...
Hvordan vet jeg?
Fordi kona mi tar det opp.
Det var å normalisere skeivhet.
Og det normaliserte homofil kjærlighet i par av ulik etnisitet og samme kjønn.
KOMIKER: "STOLT AV Å VÆRE SKEIV"
Wanda og de lesbiske pionerene
gjorde det greit for meg å si at jeg er homofil.
Da jeg begynte som komiker,
skremte lesbiske meg.
De vettskremte meg.
Jeg bare...
"Hva vil de? Hvorfor ser de på meg?
La meg være i fred."
Så ga alt mening.
Og jeg innså hvor ofte
jeg har prøvd å dempe min egen homoseksualitet
for å gjøre den spiselig, om ikke akseptabel.
Jeg må aldri gjøre det igjen, og det er veldig befriende.
Jeg visste ikke at jeg var skeiv.
Jeg vokste opp på 50- og 60-tallet. Ingen snakket om det.
Jeg ante ikke hva det var.
Jeg visste ikke om skeive i familien.
Og de var ikke engang diskré homofile. De var stereotypisk homofile.
Som tante Butchie og onkel Twirl.
Det er viktig for skeive komikere å bli sett og hørt.
Det finnes barn og folk som bor i områder der de ikke blir sett.
Så det er godt å se at vi snakker for dem.
Det er oppmuntrende for dem.
I skeive rom er det flere muligheter
for kvinner og svarte å være hovedartist.
Da jeg flyttet til USA og var ukjent,
begynte jeg hos Olivia, som driver med cruise og ferier for kvinner.
Jeg klarte faktisk å tjene penger i USA
som komiker på steder for skeive.
På 80- og 90-tallet og inn i 2000-tallet
begynte skeive lokasjoner og scener å dukke opp.
Noen kaller det "lavendelkretsen".
Du ser folk som er skeive, svarte, folk med kvinneidentitet
som opptrer som åpenlyst skeive.
Da jeg begynte, var det Kate Clinton,
Karen Williams, Marga Gomez og Lea DeLaria
som gjorde standup på arrangementer for skeive
eller kabareter med sitt eget show.
Vet du ikke hva en musikkfestival for kvinner er?
Det er dette.
På visse tidspunkter
samler kvinnegrupper seg i skogen,
der de deler mygg, igler og chips,
og blir til bedre lesbiske.
Jeg er en byjente, ok?
Det er øksemordere i skogen. Jeg vil ikke være der!
Nei!
Det føltes som en undergrunnsscene.
Det var homofile artister eller en kveld for homofile.
Homofile komikere kunne opptre som åpent skeive.
Publikum var generelt homofile.
Han som introduserte meg
mente å introdusere meg som Stonewall-lesbisk,
men han introduserte meg som Stonehenge-lesbisk.
Kom igjen, streite folk.
La oss få gifte oss med hverandre, og ikke dere!
For meg er ingenting mer ydmykende enn en runde softball.
For jeg kan ikke kaste noe annet enn en brunsj.
Da jeg begynte, var det veldig vanlig for skeive artister
å være på cruiseskip med homoselskapene.
Du visste at somrene ville bli travle,
for det var Pride, og du har visse ting å forvente.
Min første opptreden som hovedartist
var på Pulse i Orlando.
Det var homoklubber som hyret meg.
Det var de folkene som sa:
"Du er en av oss. Vi vil støtte deg." Det betydde mye.
Folk aksepterte deg og elsket deg, og de vil bare ha det gøy
og le og støtte opp under
homofile underholdere.
De stedene er viktige deler av komikermiljøet.
Jeg elsker de showene, for det er mange homofile der.
De er fra steder der de er i skapet eller skjuler hvem de er,
og her får de være helt seg selv.
Og den frigjøringen gir et bra komediepublikum,
for de er så glade for å få være seg selv.
Jeg ble virkelig imponert etter at min Sweet and Salty kom ut.
Jeg fikk mange meldinger fra foreldre
som sa at barna deres bruker spesialen min som en lakmustest
for å se foreldrenes reaksjon,
og hvis de lo og smilte, sto barna deres frem til dem.
"Mamma,
jeg er homofil."
Ja, det høres teit ut, men latter er medisin.
Det hjelper deg å knytte bånd til folk.
Så vi trenger det definitivt.
Jeg tror vi bør sikte høyt.
HISTORISK KJENNELSE FOR HOMOFILES RETTIGHETER
Komedie burde si noe for å flytte oss fremover.
Fortsette å kjempe for likestilling.
Jeg elsker dere, og takk for at dere er her.
Takk for at vi fikk komme, og bare tusen takk.
Verdsetter dere.
Folk som forteller sannheten og er autentiske
og ærlige og gir livet perspektiv,
utfører en tjeneste, og særlig skeive folk.
- Hei, Eddie. Rosie. - Hei.
- Hei, Rosie. - Godt å se deg.
Det er så mange som gjør standup på en realisert måte.
Jeg har alltid elsket Eddie Izzard.
Du ser hennes forvandling og friheten hun føler til å kle seg
og leve ut den hun virkelig er.
Dette er ikke så glamorøst.
Men du trenger det.
Det er noe som har vært utrolig for meg.
Så nyttig for en verden som ofte er forvirret om hva som betyr hva,
at noen står i sin sannhet og ekte identitet
og kan uttrykke det for seg selv.
Jeg sto frem i 1985,
og begynte jeg med standup i 88 i guttemodus.
Jeg tenkte: "Jeg kan ikke ha med dette også."
"Blod er tykkere enn vann" betyr vær snill mot slektningene.
Vaniljekrem er tykkere enn blod.
Burde vi være grei med kremkaker?
Jeg følte at det tok av. Jeg hadde prøvd å få det til.
Jeg tenkte: "Jeg må fortelle folk at jeg er..."
Det het "TV" den gangen.
Trans. Språket har endret seg.
Og få det inn i samfunnet. Vi var utenfor.
Jeg tror det het LHB på den tiden.
T-en var ikke der.
Jeg sto frem i 85.
For 37 år siden.
Folk hadde stått frem som trans før.
Konseptet transkjønn dukket opp på radaren
til offentligheten i 1952 og 1953,
særlig på grunn av Christine Jorgensen.
UNDERHOLDER
Jorgensen var den første store transkjønnede kjendisen.
Hun var sin generasjons Caitlyn Jenner.
Christine Jorgensen kom på scenen og fortalte noen vitser,
sang litt og danset litt og skiftet kostyme.
Den første transkjendisen i moderne tid
har en opptreden som hennes.
Jeg begynte å snakke om det på scenen,
men uten kjole eller leppestift.
Journalister skrev: "Han sier dette og bla-bla..."
"Er dette en vits?" "Ok, jeg tar på kjole."
Kvinner kan snakke om sexisme.
For menn kan aldri komme dit.
Minoriteter kan snakke om rasisme.
Jeg er hvit, mannlig middelklasse. Helt ubrukelig.
Du kan ikke si: "Da jeg vokste opp, hadde jeg det
helt greit."
Om jeg har noen fordeler, er det: "Jeg er trans."
"Å, så du er det?
Trans, TV eller hvordan enn du definerer det.
Men du ser uflidd ut." Det var neste utsagn.
Jeg har bare et par kjoler, så dra til helvete.
Jeg tenkte: "Jeg fikser på stilen så den blir bedre."
Og det ble en greie, sterkere enn før.
Å være ærlig om å være trans
var både positivt og negativt.
De ble litt satt ut av meg, tror jeg.
"Hva syns vi om den personen?"
Og hvis du var trans og brukte sminke den gang,
tenkte de: "Det handler om sminken."
Det har ingenting med det å gjøre.
Jeg er bare trans.
Jeg liker Monty Python. Jeg liker hår og banjo
og griser i verdensrommet, verdens ende og begynnelse.
Men i USA var det annerledes. Grunnleggerne ankom i 16...
De dro fra Plymouth og ankom Plymouth.
Er ikke det flaks?
"Er det Plymouth?"
"Vi kommer fra Plymouth."
"Vi har gått i ring. Tilbake i båten."
Endelig kom de dit. "Å, det er hit Gud har ført oss.
Vi kan praktisere religion her.
Og etablere familie. Det er ingen her."
"Unnskyld meg."
"Det er ingen her...
"Ja, et land tomt for mennesker... Hvem faen er disse folka?"
Da Eddie Izzard kom på scenen
i den praktfulle kjolen eller kappen med silketrykk,
endret hun hvem vi trodde kunne ha et perspektiv.
Hun tok folk som bare var objekter,
og hun ga dem handlefrihet
med vidd og sjarm og glamour.
Vi visste at homofile fantes. Vi forsto at homofile var der ute,
men vi forsto bare transpersoner
som en engangsvits på Night Court eller noe sånt.
Vi som samfunn har alltid sett på transkvinner som objekter,
og vi ser ikke på transmenn.
Å være trans er annerledes for meg
enn å bare være homofil på scenen.
Jeg var bare homo på scenen før.
Vår neste artists første komediealbum, Butcher, debuterte på 1. plass på iTunes.
Ta godt imot den eneste fyren her som faktisk liker sport,
River Butcher!
Det er noe man kan snakke om eller ikke snakke om.
Det er ikke noe du burde snakke om hele tiden,
for det er kjønnsidentiteten din og hvordan du eksisterer.
Men jeg vil ikke være redd for å snakke om det.
Jeg elsker å være meg i et rom fullt av folk.
Så la oss si 50 personer, og noen bare går rett forbi 49 personer
og sier "Hei, hva er pronomenene dine?"
Du trenger ikke å kunne de 49 andre pronomenene?
Hva er det med dette kraftige kinnskjegget
og det andre kinnskjegget som forvirrer deg?
Jeg digger å se på
Solomon Georgio ta opp kjønnsidentitet.
Bare alt ved det. Jeg elsker det.
Det er så morsomt og gledelig, og folk elsker det.
Solomon Georgio!
Komedie har alltid hjulpet meg gjennom min identitetsutvikling.
I starten gikk jeg alltid med dress.
Jeg vet ikke hvorfor. Jeg ville bare være en underholder.
Jeg vil begynne med å be alle om unnskyldning.
Jeg gjorde mitt beste for å se bra ut,
men så ser jeg fantastisk ut.
Jeg snakket med dypere stemme,
og jeg tillot meg ikke å krysse beina.
Jeg lot ikke meg selv nyte de feminine egenskapene jeg hadde.
Jeg gjemte dem. Jeg har lært gjennom standup
at jeg ikke bør gjøre det,
og at det er bra for meg å stå for den jeg er.
Som dere ser på antrekket mitt, har jeg vært aggressivt skeiv i år.
Jeg tror det er min egen personlige utvikling
og aksept av at jeg passer på et større spekter.
Og den største innflytelsen for meg og mitt kjønnsuttrykk,
særlig i komedie, var Eddie Izzards Dress to Kill.
Jeg ser tilbake på den spesialen og får noe ut av den,
og forstår meg selv
og det absurde i kulturen vi lever i.
Når historiene dine ikke blir fortalt,
eller folk som deg ikke får muligheten til å opptre,
blir det vanskeligere for deg å se for deg at du har tilgang til det.
Og det endrer ditt syn på verden,
fordi samfunnet har vist deg at det ikke er greit.
- Sa jeg riktige pronomener? - Til meg?
- Ja. Pronomen. Ok. - Jeg er hun/henne.
Og du er en "de"?
Jeg prøver å være "de", ja.
Jeg vil ikke nødvendigvis snakke om kjønn og seksualitet,
men jeg føler at jeg burde det, for alle andre gjør det.
Folk med store plattformer snakker om det
og sparker nedover mot en liten gruppe i befolkningen.
Det er ikke så lenge siden voksne spurte barna:
"Hva vil du bli når du blir stor?" De mente hvilket yrke.
"Penis betyr mann? Ok, boomer."
I standup-komedie leter man alltid etter noen å gjøre narr av.
For øyeblikket overføres det til trans, som Dave Chappelle oppdaget.
Humor er den sylskarpe kanten på sannheten.
Det finnes ikke "bare en spøk."
Så hvis noen sier homofobiske vitser, mener de det.
KOMEDIENS POLITISKE OG KULTURELLE KRAFT
ABC, kameramarkør.
Mange slike vitser og ideer...
Jeg klandrer ikke kun dem for volden, men jeg ser skadeeffekt
når komediespesialen spilles over hele landet,
og det kan bidra til hvordan folk vil gå ut i verden
og behandle folk som er annerledes enn dem.
ANTI-TRANS-LOVER INNFØRES I FLERE DELSTATER
Problemet med disse sårende kommentarene
som du hører fra komikere, er at de dehumaniserer oss.
De er besatt av kjønnsorganene våre
og hvor vi går på do.
Jeg blåser i hva du tror hensiktene dine er
eller hvordan vi skal tolke vitsene dine.
Hvis vi sier at det er transfobisk, ikke si: "Nei, det er det ikke."
TRANS-KOMIKERE STØTTER GRUPPER SOM VISES MEN IKKE HØRES
Som transkomikere har vi definitivt en spesifikk
erfaring med visse hindre.
Transpersoners utfordringer er så mye i nyhetene nå,
og folk er veldig hissige.
Jeg savner tiden da menn som kledde seg ut som kvinner var ekte menn.
De kvalifiserer seg ikke til VM for kvinner.
De pleide å være kvinner, men nå vil de ikke være kvinner.
Du kan se hvem som har all makten i et samfunn på hvem du ikke kan tulle med.
- Ikke sant? - Ja.
Du ikke tulle med disse.
De har tydeligvis all institusjonell makt i vår kultur.
Jeg er en kvinne som er svart og som er trans,
og er på mottakersiden av slike vitser.
Det er lettere å lese dem
enn å se på dem og se rommet fullt av folk som ler.
"Kjønn er et faktum.
Se på det fra en kvinnes perspektiv.
Se på det slik. Caitlyn Jenner er en fantastisk person.
Caitlyn Jenner ble kåret til Årets Kvinne
sitt første år som kvinne.
Er ikke det flott?
Slo alle kjerringer i Detroit.
Hun er bedre enn dere alle.
Har aldri hatt mensen. Er ikke det flott?"
Jeg er både svart og transkjønnet,
og det er verdt å snakke om de to tingene og parallellene mellom dem,
men du kan bare forstå de parallellene
hvis du faktisk identifiserer deg med begge.
De vitser egentlig ikke. De opplyser folk.
Og de tror at alt de sier er greit fordi de er komikere.
Men hvis du ikke vitser,
er det uvesentlig om du er komiker.
Disse komikerne blir sett på som
"de beste hjernene i sin generasjon,"
og millioner av mennesker som hører på dem sier:
"Herregud! Alt de sier er så genialt."
Det er farlig for oss.
DØDELIG ÅR FOR TRANSPERSONER
DØDELIGE ANGREP PÅ TRANSKJØNNEDE AMERIKANERE
ANTI-TRANS-HATKRIMINALITET STEG MED 20 PROSENT I 2019
DØDELIGSTE ÅR NOENSINNE FOR TRANSPERSONER I USA
DØDELIGSTE ÅR FOR TRANSPERSONER
Jeg har mindre problemer med Chappelle
enn de som sprer budskapet hans,
som å si at kjønn er fakta.
Selv WHO sier at kjønn er en sosial konstruksjon.
Men hvis noe faktisk ikke er sant, tror jeg det er farlig å spre det.
Det finnes et ansvar der
når det faktisk skjer vold ute i verden.
NY RAPPORT OM DREPTE TRANSPERSONER I USA
Jeg tror vi er midt i en grusom motreaksjon
som skaper syndebukker av alt som er skeivt og trans.
Jeg er nysgjerrig på hvordan komedie vil håndtere det.
Ta godt imot en av Storbritannias største eksportvarer,
skuespiller og komiker Eddie Izzard!
Folk står frem som trans,
og du ser at det er mange flere transpersoner enn du trodde.
Og akkurat som på 80-tallet,
er det mange homofile folk, folkens.
Og andre reagerer. "Nei." Det er det samme. De er redde for det.
Frykt for det ukjente.
Derfor er det så viktig at transpersoner går ut på scenen
og får folk til å le, sånn at noen sier:
"Jeg likte henne veldig."
I USA tror man fortsatt på Gud.
Han er ikke der.
Men bra jobba at dere fortsatt trodde på ham etter andre verdenskrig.
Seksti millioner døde, og han hjalp ikke. Men...
Folk tror jeg er ateist.
Nei. Jeg tror på noe. Oss. Jeg tror på menneskeheten.
Jeg tror det er mer velvilje enn uvilje.
Det er det jeg tror.
God kveld. Takk for at dere kom.
Komedie har gått inn i en annen fase.
Nå vil folk høre mer om deg,
og alle LHBTQ-komikerne har banet vei for det.
Mikrofonen min var ikke på.
Det var planlagt.
Ja. Nettopp.
I 2012 hadde jeg en veldig,
veldig tøff tid.
Så jeg gikk på scenen og bestemte meg for
å snakke om hva som foregikk i livet mitt,
i stedet for tøvet jeg hadde snakket om tidligere.
Jeg ble diagnostisert med tosidig brystkreft,
og jeg måtte ta en dobbel mastektomi.
Og før jeg fikk dobbel mastektomi, var jeg allerede ganske flatbrystet.
Jeg har vitset så mye om hvor liten brystkassen min var
at jeg begynte å tenke at kanskje puppene mine
overhørte meg...
...og bare:
"Vet du hva?
Vi er lei av dette.
Vi dreper henne."
Vi pleide å se på komikere og bare: "Fortell en vits.
Hva er poenget ditt? Vi vil ikke høre om deg."
Det er veldig annerledes nå. Veldig personlig.
Hannah Gadsby fortalte noen veldig intime ting om livet sitt.
Hun åpnet døren til en helt annen komediestil.
Jeg gjorde meg mindre for å kunne snakke,
for å be om tillatelse til å snakke,
og jeg vil ikke gjøre det mer.
Ikke mot meg eller de som identifiserer seg med meg.
Jeg innså at jeg fortalte historien min på en veldig giftig...
KOMIKER
...og nesten homofobisk måte.
Jeg var annerledes,
og på scenen måtte jeg alltid snakke om det.
Jeg måtte løse puslespillet som er meg
før publikum følte seg komfortable med å le.
Noen husregler, folkens.
Jeg er lesbisk.
"Hva? Å!"
Å nei!
Og når du får mer erfaring,
bygger frustrasjonen seg opp, til du lager Nanette,
og bare: "Faen heller."
HANNAH GADSBYS KOMEDIEUTVIDENDE, HELBREDENDE KUNST
På den tiden, i gode gamle dager,
betydde lesbisk noe annet enn det gjør nå.
Da handlet det ikke om seksualitet.
En lesbisk var en kvinne som ikke lo av en mann.
"Hvorfor ler du ikke? Er du lesbe, eller?"
Klassisk.
På 90-tallet var det vitser først, så identitet.
Nå er identitet mer i fokus, og jeg syns det er spennende
og mye mer fruktbart.
Å være første asiatisk-amerikanske
åpent homofile mann med en Netflix-spesial føles veldig...
...overveldende.
Netflix ga ham en spesial, men ikke meg?
Fordi han har magemuskler,
og jeg er gravid.
Det kommer en hel bølge av oss.
Vi tar ikke bare en liten bit av kaken,
vi kan faktisk ta helt over.
Vi kan fortelle våre egne autentiske historier.
Når jeg blir pult,
høres jeg ut som om noens far våknet midt på natten
og ikke skrudde på lyset.
Herregud, nei!
Au! For pokker!
Faen!
Hold deg fast.
Herregud! Hvem satte den der?
Jeg har spilt i mange deler av USA der jeg egentlig ikke burde.
Og folk har gått ut. Folk har kjeftet på meg etter showet.
Folk har ventet og sagt til meg etterpå: "Tusen takk.
Det betydde mye å se en homofil artist være morsom."
Folk har skrevet til meg og sagt at de endret perspektiver.
Da vil jeg fortsette.
Kan dere klappe for denne utrolige besetningen?
Komedie er det eneste som fortsatt kommer inn
og sier: "Nei, vi kan alle le av dette."
Og jeg tror det er et mektig verktøy for likestilling.
Skeive folk lærte USA å slutte å være redde for oss
ved å vitse.
Det er mange som setter karrieren på spill ved å stå frem.
Alle som gjorde det på scenen,
åpnet den døren litt mer opp.
Det er bare en helt annen verden. I komedie og i kultur.
Det er ikke en forbudt greie.
Det er ikke noe skjult.
Det er vanlig. Underteksten ble til teksten.
Fæle ting skjer fortsatt, men det er flere positive folk.
Du må bare stå frem, og du må overgå deg selv.
Hvis du skal være komiker, vær best.
Hvis du skal være bibliotekar, vær best.
Det er det vi må gjøre, og kvinner og svarte må gjøre det.
Og når det blir kjedelig, når LHBTQ blir kjedelig,
har vi klart det.
Jeg må ha mye håp for fremtiden, for jeg tenker at hvis jeg blir 100,
får jeg leve i 18 år til.
Så hvis jeg vil leve hele den tiden,
må jeg ha håp om en anstendig overlevelse.
Kanskje jeg kan bli 110 år.
Bør ikke få denne babyen.
Men jeg skal det.
Det er Steve Bannons baby.
Det er en viktig baby.
Jeg ville bli Martin Luther King da jeg var liten.
Og så ble jeg Martin Luther Queer i stedet.
Jeg har karakterer ingen har sett.
Hele garasjen min er full av kostymekister.
Kona mi sier: "Kan vi bli kvitt disse?
Altså, du er en voksen kvinne nå."
Jeg bare: "Det er kostymene mine!
Dette er kostymene mine!"
James Adomian er ikke skeiv.
Og det vet alle. Det var et karrierevalg.
Det var et sted, Rusty's Bagels.
Og du dro dit som artist,
men måtte kjøpe en bagel med ost før du kunne gå på scenen.
Hva mer vil du ha?
Skal jeg skrive og selge en bok?
Grunnen til at skeive kvinner er gode komikere,
er at vi blåser i hva menn tenker.
Vi bryr oss bare ikke.
Tekst: Maria Schrattenholz