Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Tak...
uvidíme se.
Já už musím...
Uvidíme se zase za rok.
Jo.
Tak dělej! Nestihnem to, ježiši.
Ujede nám vlak.
Tak pohni!
Konečně jsme byly samy holky, bez rodičů.
Fakt sen...
A poprvý jsem měla kluka.
Já neuměla italsky,
on zase francouzsky.
Skvělý. Ale stejně se mi mluvit nechtělo.
Poprvý jsem byla u středozemního moře.
Většinou jsem jezdila na prázdniny k babičce.
Moře jsem viděla jenom severní.
Jinak jsem se koupávala pod hadicí.
ZAMILOVANÁ STELLA
Po návratu mi Paříž přišla podle Itálie prázdná a studená.
Sex s Enzem byl boží.
Myslela jsem, že to bude bolet, ale nebolelo.
Bylo to úžasný...
-Jeho péro... -No jo.
Chápem to.
Itálie byla jako skupinová deflorace.
Normálně jsme s klukama nechodily. Nebyly jsme oblíbený.
Teda spíš ony byly šprtky, a já neoblíbená.
Bavily jsme se jen spolu.
No, já se bavila jen s nima.
Když se za rok vrátíme, vzpomenou si na nás?
Ne.
Vždycky jsem chtěla dopisovací vztah.
-Napíšeš mu? -A co mu řeknu?
"Miluju tvý péro"?
Doufaly jsme, že to nikdy neskončí.
Tak pojďte.
Jsem paní Clamartová.
Ale říkejte mi Maud.
Jsem vaše nová třídní.
Přeskládejte lavice do účka, bude se nám lépe komunikovat.
Váš poslední rok.
Konec vašeho studia.
Je to tu, jsme na konci.
Nejdřív se seznámíme.
Představte se a řekněte mi něco, co děláte ve svém volnu.
Začni, prosím. Co ráda děláš po škole?
Jmenuju se Valérie Roucherová a ráda kreslím.
No skvělé.
Chtěla jsem hlavně neopakovat ročník.
Sophia Legrandová a... nemám žádnou vášeň.
Nemáš vášeň?
Gladys, moje nejlepší kámoška. Je nejchytřejší ze třídy.
-Čím se chceš živit? -Nevím.
A ty vedle, jak se jmenuješ?
Jsem Stella Vlamincková. A... ráda tančím.
Skvělé. Jaký styl?
Jen tak... třeba před televizí,
v pokoji.
Holky jako já chodily většinou na učňák.
No super.
Dohrabala jsem se až k maturitě.
Tam ale nebudu moct opisovat. Tak uvidíme.
-Co budeš dělat? -Práva.
Tak práva.
Byla jsem myšlenkama jinde.
Bylo to lepší než doma.
Čtrnáct dní seš bůhvíkde!
Telefonovat neumíš?
-Proč nezavolalas? -Nevím.
Nevěděla jsem, kdy se vrátíš.
Kde je táta?
Vidíš, že tady ne.
Zase zdrhnul.
Před týdnem jsme třeba upekli dvoupatrovej dort. Byl obří.
Příště můžeš přinést.
Když jsem byla pryč, táta zdrhl s nějakou courou.
Taky se jmenuje Stella. Skvělý přivítání.
A skvělej začátek roku.
Domácí zase brečí.
No jo...
-Určitě ji mlátí. -Seš tak depresivní.
-Seš naštvaná? -Ne.
Blbý prázdniny?
Ušly. Ale radši bych do Itálie než do Ameriky s tátou.
Budete o tom hrozně dlouho mluvit.
Nepozvaly jste mě.
To není pravda. Jenom...
Prostě to tak blbě vyšlo.
Vincent je tady.
Jak je?
S Elodie jsem se seznámila, když byla Gladys na výměnným pobytu.
-Je chytrej. -A pěknej.
Bavila se s každým, randila s klukama. Byla proradná.
Marion vypadala mile, ale byla nevypočitatelná. Říkali jsme jí Lesba.
-Tak to je hnus. -Ne.
-Není, to jsme my nahý. -Pěkný.
-Kdo to je? -Max. Kluk ze třídy. Opakuje ročník.
Není špatnej.
-Co? -No nic.
Půjdem?
I když měla máma milence, vzala to špatně.
Fakt špatně. Dokonce se i pořezala, když jsem byla pryč.
-Cos dělala ty? -Já byla u táty, jako vždycky.
-Šli jsme na jídlo. -Jen vy dva?
No tak, holky!
Snažte se!
No tak, Mathilde!
Trochu přidej, Nathalie.
Myslíš, že budem muset Elodie tu Itálii zaplatit?
Netuším.
S tátou byla vždycky sranda. Bez něj to bylo divný.
Táta zdrhnul.
S nějakou krávou.
A... vrátí se?
Spíš ne.
Pojď, nebo na nás přijde.
To je ono.
Ještě jedno kolečko!
Maturovala jsem z latiny.
Měla to bejt ájina, ale učitelka si na mě zasedla.
-Ví někdo něco o punských válkách? -Já znám jen kundský války.
To proto, že seš pořád panic.
Dala mi pokoj, až když jí Gladys řekla, že bydlím v prohnilým bistru.
Nevadilo mi, že jsem za socku.
Když mi to pomohlo nepropadnout.
-Letos maturuješ? -Jo.
Tak si vyndej to pravítko ze zadku.
Proč mě furt všichni serete?
A co potom?
Jak jako?
-Co? -Budeš makat tady jako máma?
-To ne. -Proč ne?
-Nelíbíme se ti? -Uhni mi, demente jeden.
Už toho mám dost, fakt.
-Budeš jíst, slečno študovaná? -Jo.
Co si dáš?
-Nevím, co máme? -Burgundský hovězí.
-Tak jo. -Díky.
-Zveš nás, Rosy? -No to ani náhodou.
Já jsem na suchu.
-Tak co tady děláš? -Nemůžu spát.
Tak si ho zkus vyhonit.
-Tanec! -Ne, ne, ne. Jste hrozně otravní.
-Dejte mi pokoj. -No tak!
Na šéfku nesahat. Ta je posvátná.
No tak, Rosy.
Komunistická strana utápí země v režimu, který...
Pardon, neberte to zle, ale s komunismem to není tak snadný.
Všechno na něm není špatný.
Neberete v potaz...
-Má pravdu. Nudíš se? -Jo.
Musíme totiž rozlišovat mezi marxismem a marxismem-leninismem.
Či dokonce stalinismem.
Pokud chceš mluvit o nerovnosti, můžeš to probrat s ministrem školství.
Dneska večer jdu se sestřenkou do Les Bains Douches.
-Půjdu s váma. -Supr.
Jdeš s tou krávou pařit?
Teď si prosím vezměte svoje učebnice...
Všichni na nás tlačili, abysme maturu udělali.
Kdybych ji udělala, byla bych první v rodině.
Fakt jsem si říkala, že se budu šprtat.
Ale pak jsem objevila kluby.
-Jsme tři. -Běžte.
Vy jste spolu?
Potkáme se na hajzlech.
Hned jsem se tu cítila jako doma.
Z bistra jsem moc dobře znala opilce, sex, paření,
utápění smutku v chlastu a především... tanec.
-Chceš drink? -Já nepiju, dám ti svůj lístek.
-Vůbec? -Vyrostla jsem v baru.
Na to zapomeň. To je André. Místní hvězda.
Každej večer ojíždí modelky.
To je všechno?
-Máš se? -Dobrý.
-Ponocovaly jste? -Trochu. Nevyspala jsem se.
Pojď mi pomoct, prosím.
Tak jo. Na.
"Já, níže podepsaná paní Vlamincková..."
- Máma nikdy v životě nevystavila šek. -Pak čárka.
Čárka až potom,
po Vlamincková.
Uměla sotva číst.
Od 15 pracovala jako služka u pracháčů
v Auvergne, pak se přestěhovala do Paříže.
Tvůj fotr je parchant, že to nechal všechno na mně.
Asi budu muset bistro prodat.
Paráda.
Ten se mi nelíbí, vypadá jako úchyl.
Ten ne. Tam, ten velkej.
-Ahoj. -Ahoj.
Yvon, dělá rozvážky. Kdysi tátův nejlepší kámoš,
pak se z něj stal mámin milenec.
Čumíš mi na zadek?
Nech si zdát, holčičko.
-Tvý mámě čumím na zadek. -Debile.
-Máš se? -Ale jo.
Šla bych, ale jak se tam dostanu?
Musíš se oháknout.
Farida u vchodu se s nikým nesere.
-Musíš bejt stylová. -Sophio, lehni si, jdeš pozdě.
Spala jsem u Sophie.
U její mámy.
Máte těžká těla...
Chodí po bytě nahá.
Úplně? Jako bez gatěk?
Bez gatěk.
Teď se soustřeďte na dýchání.
Gladys, běž se ven uklidnit.
Tak běž.
No honem.
Protože jsem měla vždycky problém se školou a autoritou,
tyhle pedagogický experimenty pro mě byly dokonalý.
Nadechněte se nosem.
Vydechněte nosem.
Pardon. Omlouvám se.
-Chceš jít za Gladys? -Ne, dobrý.
Vnímejte svůj dech.
Nic nehledejte.
Nic neočekávejte.
Přijměte obrazy,
které vám posílá vaše podvědomí.
Dobrá,
zkusíme si improvizaci.
Vlamincková,
ukaž se.
-Předveď nám rákos. -Rákos?
Rákos, tu rostlinu.
Bude Elodie nasraná, že jdeme pařit bez ní?
Ptaly jsme se, nemůže. Jde na večeři s tátou.
Ta svýho kluka už má.
Nedivím se, že maj tak divnej vztah. Její máma je magor.
Není to moc malý?
Ne! Je to skvělý!
Trochu malý to je,
ale za tři franky nic lepšího neseženem.
Asi jsem neměla chodit. Všechny nás tam nepustí.
Nebuď takovej pesimista.
Nejsem pesimista. Co tím chceš říct?
Chuderka Marion. Takovej pesimista...
-Nedostanem se tam. -Nekňourej.
-Já nekňourám! -Kňouráš.
A vy ji necháte? Neslyšíte, jak se mnou mluví?
Fakt mě serete, krávy jedny.
Tak se uklidni, ježiši.
Marion...
Byla jsem zlá?
-Dobrý, nech mě. -Pojď sem.
-Ty brečíš? -Vidělas, jak se mnou mluvila?
Jo, ale řekla jen "chuderka". Tys nám nadala do krav.
Už není moje kámoška. Jasný? Nakupuj si s ní ty, já končím.
Clara byla sousedka Gladys. Nejdřív mi přišla blbá.
Chodila na nějakou výběrovou školu. Ale pak byla fajn.
Co myslíš?
Dobrý.
-Nejsem jak coura? -Trochu.
Teď ty.
Zkus tohle.
Ne, to je hrozný.
Nemůžu to zapnout.
Co je?
No?
Co tu děláte?
Půjdem na párty. K Sophii.
Budem tam spát.
-Nekecáš? -Ne.
Proč bych kecala?
Ahoj...
Všechny spolu? Tak běžte.
Ty můžeš. Vy dvě ne.
Tak jdeš?
Bylo mi to blbý, ale doufala jsem, že to pochopí.
Díky, že ses na nás venku vysrala.
Taky jsem chtěla jít.
Udělaly byste to stejný.
To teda ne.
Bylo to dobrý?
Úžasný. Je tam boží kluk. Mluvil se mnou.
Co ti řekl?
-Dobře tančíš. -Díky.
Vždycky se na mě vyserete.
Uklidněte se, panebože.
Dělaj hroznej bordel.
Nebylo to schválně. Příště půjdeš s náma.
-Byla tam ta nová? -Jo.
-Máš novou kámošku? -Ne!
Umí fakt skvěle tančit.
-Jo? -Jo.
Ale... není černej?
To ses prostě zamilovala?
To jsem neřekla. Jen je fakt přitažlivej.
To vyjde na stejno.
Seš tak ulhaná, zamilovala se.
Chovejte se jak dospělý.
Jídlová bitka!
Bylo to tu. Zamilovala jsem se.
Stello? Natočíš mi pivo?
Když to vezmeš, čeká tě velká dřina.
Přes oběd obsloužím 150 lidí, dělám dvě směny.
Chodí sem hodně, hodně stálejch zákazníků.
Nechala jsem přečalounit sedačky. Pravá kůže, žádnej šmejd.
Moje dcera. Ta není na prodej.
Mehdi. Ten je tu často.
Dobrej zákazník, má slinu.
Jak se říká... ne.
Jak to sakra bylo?
Černoch a Arab jsou v dodávce.
-Víš, kdo řídí? -Ne.
No policajt.
Chápeš?
Chápeš to, Mehdi?
Policajt.
Copak, Stello?
Zamilovaná?
To teda doufám. Jinak nevím, co budem jíst.
-Dáš mi cígo? -Jo.
Díky.
-Co chceš k narozkám? -Nic.
To mě vyjde levno.
Táta mi jednou dal video.
Měla jsem fakt radost. Ale za týden řekl, že ho musím vrátit.
Ale proč?
Není to osobní, akorát by skončil v base.
Chceš, aby Gégého zavřeli?
Netušila jsem, kdo je Gégé.
Moje narozky... katastrofa.
Vždycky jsem se bála, že na mě lidi zapomenou.
Štvalo mě, že mi přáli, ale štvalo by mě víc, kdyby zapomněli.
Hodně štěstí, milá Stello!
Hodně štěstí, zdraví!
Dárky!
No? Cos dostala?
Kartičku do knihovny.
Říkala jsem si, že se ti bude doma blbě učit.
-Na maturu. -Díky.
A tohle je od nás všech.
Líbí?
Fakt se ti líbí?
Neumím dostávat dárky.
Máš narozky?
No jo.
Víš, jak ti říkaj kluci?
Čubka. Protože seš protivná.
Super...
Na.
Vem si to.
Líbí?
Jo.
Máš snad šperky, ne?
Přece neumřu hladem.
Podepiš!
-Řekli jsme 400. -Ne.
-Řekli jsme 450. -Ne. Řekli jsme 400.
Tak 400, no. Já se kvůli tobě nezblázním.
-Doufám, že umí dobře šukat. -Přestaň.
Neser se do mě.
Doufám, žes nepřišel o všechno.
-Vypadáš dobře. Spokojeně. -Taky jsem spokojenej.
-Víš, proč jsem spokojenej? -Proč?
Protože mám syna.
Hajzle jeden.
Odpovědi jsem hledala v knížkách.
Díky čtení jsem měla kamarády.
Balzacovy postavy mi dělaly společnost.
-Je pryč? -Jo.
-Nevzkázal mi nic? -Ne.
-Máš hlad? -Ne.
Musela jsem na tátu přestat myslet.
Bylo mi to jedno. Byla jsem zamilovaná.
Jdeme?
Ostatní zůstaly doma.
Vyřádily jsme se na oblečení, a vyšlo to.
Bylo to jako dostat dobrou známku.
Tu já nikdy nedostala. Bylo to fajn.
Jsem z těch šatů nervózní.
-Jsou dobrý. -Padaj mi.
Ne. Fakt jsou skvělý.
Čau, holky. Jak je?
Když je kluk otravnej, řeknem mu: "Ztrať se, ty vocase!"
-Ztrať se, vocase! -Ztrať se!
Jo, zmizni, ty jeden vošouste!
S Gladys to bylo fajn.
Povedlo se.
Nikdy nezkazila srandu.
Jdu tančit.
-Chodíš do školy? -Jo.
Napijem se?
Jdeme pryč.
Pořád mi vypadává koza. Co mám dělat?
-Pojď, jdeme pryč. -Tak brzo?
Vytáhni si to, sakra, lezou ti kozy.
Spíš?
Jo.
Asi ho fakt miluju.
On sebe asi taky.
Motá se mi hlava.
Nejsem normální.
Ale seš.
Ne, nejsem.
Nemůžu spát bez světla.
Bojím se ve výtahu.
Jsem totálně na hovno v řešení pocitů.
Vždycky myslím na něco jinýho, abych se tomu vyhla.
Jsem k ničemu, jak by řekla máma.
Jiný věci jsou taky důležitý.
Máš dobrý tělo na striptýz.
Vždyť to říkám. Do mě se nikdo zamilovat nemůže.
A neudělám maturu.
Pomůžu ti, jestli chceš.
Nemám budoucnost.
Nechceš zajít k psychoušovi?
Možná to,
co se ti stalo, když bylas malá...
jak k tobě do pokoje
přišel Bubu...
Možná bys to měla někomu říct.
Rozsvítím.
Já s Minem nespala. Bála jsem se.
Já vím.
Jak to víš?
Poznám, když mi kecáš.
Počkej, jdu blít.
Tos nečekala!
Tak počkat, ne!
Učíš se na maturitu?
Na to kašlu, skóruju.
Řekla ti, že táta odešel?
Jo.
To je život. Nic nenaděláš. Pořád jenom samý sračky.
Musíš se jima prohrabávat.
Skončilas? Jdeme?
-Nechcete čokoládovou pěnu? -Ne, jdeme pozdě na třídní radu.
-Na shledanou! -Ahoj.
Ahoj.
To je život.
Slyšelas to? Jenom samý sračky.
Nemáš z tý rady strach?
Ne.
Opakovat rok by bylo blbý.
Ještě, že je André tak sexy.
-Takže: Žádná chvála, nutná snaha. -Tak jo, nic. Ty?
Gratuluju mně. Marion, samá chvála.
Jo, nic novýho.
Díky bohu, že jsem dostala pochvalu. Táta by mě zabil.
Dostáváš je vždycky.
Já když pochvalu nedostanu, tak mě fotr hned analyzuje.
Nemoc z povolání, fakt.
"Gladys, dělá z tebe tvůj vztah k autoritě rebelku?"
-"Není v tom nějaký kluk?" -Kéž by.
Nevím, proč jsem pořád smutná.
-Nemůžu přestat brečet. -Dejchej.
To nepomáhá.
To je ale ubohá kráva. Bože, fakt.
Co, ty jedna tlustoprdko?
-Co? -S kým to mluvíš?
Padej a nech mou kámošku bejt! Jasný?
-Ježiš, to je magor. -Padej! Padej!
-Pizda jedna. -Tlustá krávo...
Asi ze mě bude magor jako z mojí mámy.
Ty nejseš magor,
jen trochu cáklá.
Gladys slyší hlasy, ale je to roztomilý.
Jsme kámošky.
Šťastný a veselý, Micheli.
Všichni jeli lyžovat.
Chtěla jsem Andrého vidět, ale bála jsem se tam sama.
Prej jede daleko.
Pěkná písnička.
Ve druhým pololetí jsem se rozhodla víc zabrat.
Ale pořád jsem nevěděla, co budu dělat pak.
-Je normální, abych vypadala tak blbě? -To to lyžování.
Příště musíš s náma.
Pro kámošky to bylo snadný. Čekaly je nejlepší školy. Ale já...
-Lyžování je pro kretény. -Jo? Tak cos dělala ty?
-Šlas zase do klubu? -Ne, sama ne.
Jako posledně.
Pro Kanta je štěstí něco nedosažitelného.
Lidé se mohou jen pokusit ho získat.
Člověk musí jednat eticky.
To je překvapivé.
Buď s tímto étosem souhlasíme, nebo ne.
Tuto otázku si pokládala spousta lidí.
Tanec bylo to jediný, co mě bavilo.
Začala jsem už jako malá v bistru.
Tancovala jsem od toho, co jsem se naučila mluvit.
Tanec jste mohli studovat i na Sorbonně, jako v tom filmu "Sláva".
Znáš třídní boj, Stello?
Znáš Kantovy imperativy, Stello?
-Já jo... -Claro?
-Hypotetický a kategorický. -Šikovná holčička.
Máma prodala bistro, aby mohla splatit dluhy.
Byt byl rozdělenej na dva díly.
Pomůžeš mi?
Neměly jsme přístup do půlky s bistrem.
Nemít pokoj bylo blbý.
Lednice.
Taky to znamenalo, že máma neměla práci a my neměly žádný peníze.
Bylo to skvělý. Pustily nás všechny.
-Počkej, to byl Jack Nicholson? -Jo, tak pojď.
Nemůžu se na něj přestat dívat.
To je láska.
Taky bych se chtěla zamilovat.
Jdeme.
Ztrať se, vocase jeden!
Minule ses mi ztratila.
Ne.
Ne?
Tak to se mi asi zdálo.
-Co si asi říkaj? -To nevím. Je naštvanej?
Půjdem ke mně?
-Pozval mě k němu. -A půjdeš?
Jasně.
V jeho melodii se každá nota
rovná emoci, je to sestavený jako obraz.
C dur je hlavně červená, jako silný zvíře.
Když nebudeme mluvit o synestézii, tak základem umění je emoce.
Proto taky obrazy a umění tak fungujou.
Lidi jim rozumí.
Můžeš mluvit o červený, ale co teprv modrá? Yves Klein.
Je čistá a univerzální.
Co si myslíš o Kleinovi?
Neznám ho.
Basquiat? Keith Haring?
Pollock?
Neznala jsem je.
Jsou super.
Neznat všechny bylo moc.
Jsi zvláštní holka.
Nemluvíš.
S tebou mluvím.
Měla jsem přehled v literatuře, ale to bylo všechno.
Co trochu hudby?
Nemohla jsem říct, že můj fotr byl rasista,
kterej se opíjel, všechny urážel a opakoval to samý desetkrát do kola.
Taková ostuda...
Nemluvila jsem o sobě. Vyšlo to. Předstírala jsem.
Potřebuji žít
A procítit všechna období
Na cestě ke tvému srdci Jsem nenašel žádný důvod
Tvé city mě drží jako rukojmí
Cítím, že je čas obrátit nový list
Tvrdím, že jsem prázdný Že jsem daleko od domova
Ale byla to jen hra
Která se mění v nás
Pokud jsi jen myšlenka
Tak na tebe budu pořád myslet
Představ si...
Představ si nás znovu
Představ si...
Obraz našich těl
Představ si...
Představ si nás znovu
Znovu a znovu
-Spalas s ním? -Ne.
Ty seš blbá.
Usnula jsem. To se mi stává, když mám nervy.
Spíš vyměklas.
Byl tam jeho kámoš Teddy. Myslím, že je v Černejch panterech.
-Jak to víš? -Nevím. Nerozuměla jsem jim.
Vidělas ho nahýho?
-To vůbec. -Nuda.
-Ale má hrozně jemnou kůži. -Černoši totiž nemaj chlupy.
-To je hnus. -Proč jako hnus?
Ahoj, jak je?
Elodie začala chodit s Vincentem. Udělala si z něj otroka.
- Byl z ní podělanej. -Kdo je Pluk?
-Co? -Plock?
Malíř.
Pollock!
-Ten dělal takzvanej dripping. -Cože?
Všude po bytě má elpíčka. Má tam hudební studio.
A všude se mu válej knížky...
Tak rychle, už to začne.
Rychle!
Ano, nechávám se oslovovat cizími.
Od toho, co Alan zemřel, mám v sobě prázdnotu.
Naposledy ji zaplnil 17letý chlapec.
Někdo napsal řediteli,
že tento muž není morálně hoden svého postavení.
Není hoden, ano.
Elodie měla všechno srovnaný.
Toto místo je mým útočištěm.
Věděla, co chce.
Prasklina na kameni světa.
Chtěla bejt umělkyně.
Asi vím, co chci potom dělat.
-Po čem? -Po matuře.
Napřed ji musíš udělat.
Chtěla bych studovat tanec.
Na šlapku se studovat nemusí.
Nechceš pracovat?
Na co je škola? Maturita a pak práce, ne?
A ty práci máš?
Vyhodili mě.
Proč?
Protože když šéf slyšel,
že se rozvádím, řekl mi: "Vy bydlíte v sedmnáctým okrsku?"
A já na to, že jo. A on, že ve středu chodí jeho dcery na balet,
tak že by ke mně mohl přijít.
A já na to, že v inzerátu se o sexu nepsalo.
Jeho ženě jsem to neřekla, mám úroveň.
Nevím, jestli je horší tohle prase, nebo ten debil,
co nezaměstnává rozvedený ženský.
To je fakt hnus.
-Takže ne? -Ne.
-Proč ne? -V pátek píšem tu filozofii.
Chápu. Maturita, rodiče, budoucnost, bla, bla, bla...
Chození do klubu je ztráta času.
Tak přijď ke mně. Musím do hudebky.
-Ale pak mám čas. -Ne.
Přijde k nám táta. Uhni.
Všechny ty roky s kámoškama najednou nic neznamenaly.
Před maturou se všechno vynulovalo.
Propast se zas prohloubila.
I když jsem říkala, že je mi to jedno,
věděla jsem, že mám o budoucnosti rozhodnuto.
A aby toho nebylo málo, Yvon odešel od manželky,
takže byl pořád u nás.
Mám ti vyřídit od mámy, že táta nepřijde.
Ne?
A jak to ví?
-Ne. Netuším. Co to je? -Film.
To vidím.
Máma mě strčila na lehátko do chodby.
Máš takový filmy ráda?
-Já jo. -Mně je to jedno.
Díky.
Nebojíte se večer sama venku?
Čekám, až otevřou Les Bains.
Jdete sama?
Jo.
Nebyl tady.
Už seš tu jako doma. Asi se Faridě líbíš.
Dáš si?
-Ne, díky. -Kolik ti je?
Doopravdy, kolik?
-Sedmnáct. -Sedmnáct?
To jsem odešla z domu.
Třeba sem přestal chodit.
V dnešní den byla postavena berlínská zeď...
Chodila jsem do Les Bains třikrát týdně.
Ve čtvrtek, v pátek a v sobotu. Sama.
Dokonce jsem dělala promenádu v plavkách.
... rozdělující Německo na dvě části.
André se neobjevil.
Chodila jsem i k Les Halles a k jeho bytu. Ale nic.
Do školy jsem chodila kvůli docházce.
Říkala jsem si, že jsem na tom dobře...
Třeba Sophia ze školy odešla.
Prej z ní měla nějakou fóbii.
Řekla jsem našim, že už do nedávám.
Maturitu si udělám korespondenčně.
Teď bydlím u mámy a je to fajn.
Slečno Vlamincková, zajímá vás to?
-Ano. -Tak to dávejte najevo.
Fakt, Stello, mohla by ses víc snažit. Není to tak těžký.
"Mohla by ses víc snažit." Naser si, krávo.
Pak se zase objevil táta.
Promiň, že jsem tuhle nepřišel.
Kámoš Lionel měl průser a potřeboval pomoct.
Co škola?
Dobrý.
-Máš kluka? -Ne.
Dobře.
Kluci jsou kreténi.
-Jak to zvládá máma? -Dělá v jedný nóbl restauraci.
-Já tam chodím na brigádu. -Jo?
Já makám v baru kousek od La Chapelle.
-Dám ti adresu. -Tak jo.
S mámou jsem pracovala nerada.
Byly jsme jako dvě služky.
Někam to dotáhnete.
V bistru už byla nová Rosy.
Minou?
Z mámy byla Minou.
Jste rozvedená, přeju vám jenom to nejlepší.
-Tyhle pauzy se mi líbí. -To vám věřím.
Kdybych chtěla, do dvou týdnů jí ojedu starýho.
Měla by si dávat bacha.
-Není ti něco? Nic nesnědlas. -Jehněčí nejím.
Ty nejíš jehněčí? Žes nic neřekl...
-Máš hlad? -Něco ti ráda udělám...
Ne, to je dobrý. Díky.
Chceš si ho pochovat?
Stello?
-Ano? -Nalej mi pití.
Díky, zlato.
-Chceš taky děti? -Nechce.
-Proč ne? -Je moc mladá.
Kolik ti je?
-Sedmnáct. -To je málo.
Chce studovat.
-A co přesně? -Nevím.
Sergi...
-Co? -No nic. Usnul jsi.
-Neusnul. -Ale ano.
Trochu.
Tenhle prcek bude mít normální život. Máma, co pracuje v bance,
táta...
Půjdem?
Chceš jít ke mně?
-To je dobrý. -Líbí se ti to?
Chceš to nazpívat?
Chyť se melodie.
Kdyžtak se k tobě přidám.
-Pomůžeš mi? -Jo.
Předstírej...
Předstírej, že jsem tu byla
Předstírej... že jsem tu byl
Pomoz mi dýchat
Někdy zapomínám
Často se nudím
Tak hledám potíže
Neboj se, lásko
Tohle už nechci
Ale pořád sním
O tvém náručí
Ale pořád sním
O tvém náručí
-A pořád tě miluji -A pořád sním
Ale pořád sním
O tvém náručí
Zpívalas, že mě miluješ.
Miluješ mě teda?
-To se ti zdálo. -Zase?
-Kam jdeš? -Jdu pozdě...
Flaubert znázorňuje madam Arnoux jako zjevení
své postavy Frédérica. Je to okamžitý proces.
Ale ať už je proces pomalý či rychlý, neřekne nám, co je pravá láska.
Platón...
Tak co?
A teď vám ocituji...
Mazel tov! Konečně budeš milejší.
"Muž a žena byli kdysi jedinou bytostí,
kterou Zeus rozťal vedví jako trest za jejich drzost."
Kromě komičnosti je i zmínka o prázdnotě. Ššš, Stello.
Je to zásadní otázka.
Měli byste nad ní popřemýšlet během čtení textu na straně 32.
Druhej den začaly jarní prázdniny. Dva týdny volna.
Jely jsme k rodičům Gladys.
Neměla jsem jeho číslo. Nic jsem mu neřekla.
Ani, že se zas uvidíme. Nic.
Jsem taková kráva.
Nemohla jsem na něj přestat myslet.
Holky šly jezdit na koních, tak jsem šla taky.
-Můžeme zkusit klus, jestli chcete. -Končím. Mám dost.
Nevěděla jsem, jestli mě to vůbec baví.
Na koni jsem jela poprvý.
Počkejte na mě!
Půjdem tam!
Víš, co chceš jednou dělat?
Napíšu knížku.
Nebojíš se, že to bude propadák?
Nemyslím na to.
Chci si konečně uspořádat ty hlasy v mý hlavě.
Na.
Když jsem se vrátila, pronajala mi máma jeden pokoj.
Nemohla jsem spát na chodbě, když u nás byl Yvon.
Je tu takovej bordel.
Prej to tak nejde.
Neumíš si ani ustlat postel. Panebože.
Co děláš?
Štveš mě. Musíš to pořádně zastrkat.
Všude. Jinak se to vyhrne
a ty budeš mrčet.
A je to.
Toho dne mi něco došlo.
Protože tancování byla utopie, uvědomila jsem si,
že potřebuju klavír.
Když hrajete na klavír, nikdy se nenudíte.
Nikdy nejste sami.
Menu, prosím.
Potřebovala jsem klavír.
Hej. Opatrně na ni, je to herečka. Maria něco.
Pacômová. Jo.
Zkus se trochu usmát, nebo dostanu padáka.
Sakra.
Musím na záchod.
Máte nějaké přání?
Nestůj tu, drahá.
Tady není tvoje místo.
Díky.
-Co ti řekla? -Ať vypadnu.
To je ale kráva.
Bude tam?
Třeba bude dělat, že mě nezná.
Nebo mě nebude chtít, když už se mnou spal.
Půjdem?
Kdes byla?
Na prázdninách
s holkama.
Vůbec o sobě nemluvíš.
Co chceš dělat, až budeš dospělá?
Nevím.
Hrát na klavír.
Nikdy se mě
na nic nezeptáš.
Nezajímám tě?
Jo.
Třeba s ním jednou budu mluvit doopravdy.
-Mám zápisy. -I o tom filmu?
Víte, že si máte dělat zápisy přes rok?
No jo, slečna Dokonalá.
Jenom říkám, že bys mohla bejt trochu organizovanější.
V učebnici byl úkol. Máš ho?
Nemyslím si.
Díky.
-Tebe matura nezajímá? -Ani trochu.
Tebe?
Ani mě.
K umění maturu nepotřebuju.
Je totálně dementní se všechno učit zpaměti.
Akorát zapomenem to, co už víme.
Jak to myslíš?
No tak třeba zapomínáme, že jednou umřem.
Já jsem pravej opak. Já se bojím, že nebudu dost žít.
Co děláte? Prcáte?
Pojď se s náma učit.
Yvon mámu nechal.
Teď byla volná, její milenec ji nechtěl.
Dokonce se vysral do pytle s rodinnejma fotkama.
Běž ke mně, přijdu.
Zasranej negře!
Zdrháme!
Stello,
kolik je hodin, prosím tě?
Za deset pět.
Myslela jsem, že mi říká, abych odešla.
Ty jdeš?
Jo, mám latinu.
Je pět ráno. Není brzo?
Je to daleko.
Tak čau.
Pořád jsem byla taková kráva.
A kromě toho jsem ani nepřemejšlela.
S mámou jsme šly za tátou, aby podepsal nějaký papíry.
Novinky jsme neměly. Jen jsme věděly,
že tu holku s dítětem opustil.
Máma se o něj docela bála.
-Chcete něco k pití? -Ne.
-Jen vodu. -Vodu?
-Sergio, seš nasranej? -Ne, a neser mě.
To ti dal Nanar přes držku?
Půjdem k Nanarovi. Je to můj novej kámoš.
To od něj mám toho moncla.
Spal jsem totiž s Véro.
S jeho ženou.
To je fakt super. Pohoda.
Je to rok, co umřel.
18 let.
Byl tak hodnej.
Hrozně mi chybí.
-Máš to? -Nemám Kanterbrau, jenom Kronenbourg.
To není špatný.
To je Stella, moje dcera.
-Bernard. -Dobrej.
-Její matka Rosy. -Dobrý den.
Pojď mě obejmout.
Moje krásná dcera.
Tak na.
Podepiš to.
Nemusíš to číst, věř mi. Jenom to dole podepiš.
Véro?
Naliješ mi pivo?
Pivo, prosím.
A buráky.
Chcete buráky?
Ne, díky.
Bernarde!
Pomoz mi. Dvě pizdy si tady ze mě dělaj prdel.
To není pěkný.
-Serge je hodnej. -Nesmějem se mu.
Ne, jo?
Jsme jenom hrozně unavený.
A já si myslela, že bude to malý mít rodinu.
Spletla jsem se.
Když tak bude pokračovat, brzo natáhne.
Zanedlouho se od nich odstěhoval.
Za synem chodil málo a krmil ho sračkama ze zaplivanejch pajzlů.
Případ pro sociálku.
Pak to s tátou začalo jít z kopce.
-Drž hubu! -Pusťte mě!
Pomoc!
-Říkalas, že je to intervenční? -Přesně.
Pokud nevíš, že byl New Deal intervenční politika,
tak seš dement.
-Dobrý? -Jo.
No, aspoň to máme za sebou.
Nešahej na mě, sakra! Jasný?
Jdi do prdele i s tím svým bistrem.
Servíruj si ten salát sama, ty krávo!
Děláš si srandu?
Drž hubu.
Děláš si prdel?
-Mluvím s tebou. -Nešahej na mě, do prdele!
Je to totální magor!
Nemůžeš jenom tak mlátit lidi!
Proč seš taková píča?
Dobrý, já se uklidním. Všichni jste tak pomalí a už dávno mrtví.
Ty máš fakt problém.
Prosím? Cos to řekla?
Řekla jsem, že máš problém.
Seš moje kámoška, máš stát při mně!
To tě nikdo nenaučil?
Ne, pořád se jenom přetvaruješ.
Seš stejně blbá jako tví rodiče.
Stello!
Stello, vrať se!
Utekla.
-Je pryč? -Jo, zdrhla.
Posrala jsem to.
To je dobrý.
To ten tlak z matury.
Já to neřeším.
Chceš svízt?
Kam to bude?
Les Bains.
V pohodě?
Jo, dobrý.
Akorát se nudím.
Tak si klidně běž.
Mám to!
VLAMINCKOVÁ, STELLA – NEPROSPĚLA
Mám takovou radost!
Gratuluju.
To je Stella.
Nepůjdem za ní?
-Opakování není špatný. -Je to ubohý!
-Není. -Nechte mě bejt. Nikam nejdu.
-Ani, když ti dáme dárek? -Kecáš.
Kazeťák.
Kazeťák a svetr?
Platí.
Ty jsi tady?
Promiň, nestihla jsem ustlat. Musela jsem letět.
No? Tak co?
Nevím.
Je škoda, žes praštila s prací.
A pěkná blbost, žes poslala šéfovou do prdele.
Pojď, jdem na zmrzku.
A je to, šéfka je potrestaná.
-A jak? -Šukám jí manžela.
On ji podvádí.
Věděla, že je objednanej u zubaře. A "náhodou" tam na něj narazila.
Jsem stará.
Život je možná na hovno, ale s mámou je o něco lepší.
Naše srdce umí především milovat.
Jo! Zvládlas to!
Máš to!
Díky kámoškám jsem odmaturovala.
Půjdu na vejšku.
Konečně tu byly prázdniny.
Zase jsme jely do Itálie.
A zase jsem narazila na Mina a jeho košile.
S Andrém ještě uvidím.
Řekl mi:
Užij si to.
Bav se.
Byla jsem kráva.
Často si vzpomenu na tu jeho písničku.
A co se týká budoucnosti, to se uvidí v září.
České titulky Anna Jančíková S PRO ALFA CZ, a.s. 2023