Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
КРІС КОУЛ «ПОЛІТ ІКАРА 3 — ЛАБІРИНТ»
КРІС КОУЛ НАЙБАЖАНІШИЙ
КРІС КОУЛ ЧОЛОВІК В УДАРІ
ЕКСКЛЮЗИВНИЙ КАДР! НАЙКРАЩИЙ ПРЕС У СВІТІ!
Як поживаєте? Це канал «Спочатку їжа» і я, Шон Еванс,
а ви дивитеся «Гостреньке».
Сьогодні в нас у гостях Кріс Коул.
Це актор, якого ви знаєте за його улюблену супергеройську франшизу «Політ Ікара».
От-от вийде «Політ Ікара — лабіринт», цей рік може стати для нього найкращим.
КРІС ЗА КУЛІСАМИ ПРО НОВИЙ ФІЛЬМ
ВИСОКО ЛІТАЄ
КРІС КОУЛ ВІДПОВІДАЄ НА НАЙЧАСТІШІ ЗАПИТИ
ПОДРОБИЦІ З КРІСОМ КОУЛОМ
ГОЛЛІВУД АЛЕЯ СЛАВИ
ЕКСКЛЮЗИВ ПОСПІХОМ
СІМЕЙНА СПРАВА
КАЛІФОРНІЯ ГДК-СТРВ
…очевидно, я не винна.
Я ж виїхала вчасно.
Будь-якій нормальній людині це ясно.
Він зрозуміє. Всі це розуміють.
УЧЕНЬ ЗА КЕРМОМ
Нічого. Можеш їхати.
Це урок. Усесвіт посилає мені сигнал.
Це значить, що якщо я тебе пропущу, то дістануся місця швидше.
Це добре для карми.
Боже мій!
Зараз я зірвуся.
Дякую, що прийшла.
Дякую, що змінила свої плани.
Авжеж.
Ти знаєш, що я завжди поряд.
Пробач, що початок зйомок так мене поглинув.
Не переймайся, Крісе. Я не якась жалюгідна дівчина.
Знаю, що в нас усе добре.
Так, гаразд.
Хай там як, я тут подумав… а де в усьому цьому Ешлі?
Де ця чудова жінка, з якою я мав щастя познайомитися і…
Мені здається, нам час зробити великий крок.
Цікавлять наші спецпропозиції?
-Так, якомога детальніше. -Ні.
Якщо ти не проти, я вмираю від голоду.
-Одну секундочку. -Гаразд.
Авжеж, пане, в нас є…
КРІС КОУЛ
Повідомлення від Кріса Коула.
Прочитай.
Де тебе в біса носить?
Можеш хоч органи свої продати, мені байдуже.
Швидко сюди, або тебе звільнено!
Боже!
Наші стосунки такі особливі…
і дивовижні, і…
-Привіт. -…що, знаєш…
Той відомий чувак, що сердито на мене дивиться
і, здається, хоче мене вбити, то мій бос.
І мені дуже треба передати це…
Я страшенно радію.
Я маю передати йому це, або він мене вб'є. Цього разу точно.
Можна мені…
Я зараз сюди папараці приведу.
Дякую.
-Господи, це Бредлі Купер? -Де?
Ні, то лише звичайна людина.
Можна мені води?
-Звісно. -Дякую.
Люба, нам із тобою класно разом.
І через те, що нам так класно, я одночасно відчуваю,
що ми йдемо в напрямку, до якого не зовсім готові.
Я занурюся з головою в цей фільм. Так я працюю.
Тому я думаю, що буде краще,
якщо ми не будемо сильно поспішати.
Чекай, що?
Ти ж казав, нам треба зробити наступний крок.
-Я сказав «крок». -Великий крок.
-Я знаю. -Ти сказав.
І той великий крок… це великий крок…
від цих стосунків.
Ти розумієш?
Стривай. Ти…
Чекай, ти кажеш, що хочеш розійтися?
Ешлі, ми обоє знаємо, що в нас є майбутнє.
Просто це майбутнє починається не зараз.
-Гаразд. -Слухай.
Я хочу, щоб ми були друзями.
У тебе взагалі є друзі?
Їх я прийму, бо вони дивовижні.
-Отже… -Гаразд.
-Бувай. -Бувай.
Після всього, що було сказано й зроблено…
Тільки послухай слова. Шер співає пісню про мене.
БЕВЕРЛІ-ГІЛЛС
Ти віриш у життя після кохання?
Я намагаюся, Шер. Я намагаюся.
Я відчуваю, щось у мені каже
Я не думаю Що тобі стане сил, ні
До речі, де тебе носило?
-Господи. -Я там застряг, завис.
Молов щось, вигадуючи на ходу.
Твоє щастя, що я в дитинстві переміг на конкурсі імпровізації,
бо, повір мені, це був чи не найкращий монолог у моєму житті.
Однак довелося сказати набагато більше, ніж я вчора собі написав,
а отже, Ешлі, певно, відчула через тебе
біль відмови набагато гостріше.
Через… Ти валиш усе на мене?
-Так. -Серйозно?
Іноді така некомпетентність, як у тебе, заслуговує на звільнення.
-То звільни мене. -Ні.
Це все через фільм?
Думаєш, я параноїк, та якщо 3-тя частина не зайде,
поки знімаємо 4-ту,
то мене не запросять на 5-ту і 6-ту.
І? Яка різниця? Це нормально.
У тебе з'явиться час, як у справжнього актора, для інших речей.
Мене непокоїть, що сценарій безглуздий.
Бо він безглуздий. Він дуже незрозумілий.
Типу для всього універмагу Санта є терористом з північної Європи.
Їм потрібен фільм про Різдво.
Це «Міцний горішок» і «Диво на 34-й вулиці».
Справжнього Санту викрали.
Навіщо тобі їхати в Антарктиду,
перш ніж зіткнутися з оленем-смертником?
Ти хоч чуєш, як тупо це звучить?
Ні, це «Міцний горішок» і «Диво на 34-й вулиці»
з елементами «Швидкості».
«Швидкість» — це й так «Горішок» на автобусі.
Ти навмисне все заплутуєш.
Ні, треба переписати сценарій.
І я знайшла класного сценариста для цього.
Гаразд, у мене є ідея.
Завтра ми знайдемо класного сценариста.
Я прочешу всі агентства.
Завтра будь у мене о 8:30.
Та спершу розгребеш цей безлад і привезеш мої речі від Ешлі.
Ні. Господи, Крісе, тільки не це.
Коли ти подарував сережки Кіммі та Вітні,
я так жахливо почувалася, забираючи твої речі.
Я ніби могилу розривала.
Ти про що? Я залишив там свої джорданси з автографом,
футболку з Гімалаїв.
Залишив там свій примірник «The Courage to be Disliked».
У мене там кілька пар білизни, а люди їх продають.
Тому о 8:30 у мене. І привези лате на коров'ячому молоці.
Зі справжньої корови.
Його ж ще виробляють?
Чи вже скасували?
Знаю, що там багато повторів, я це знаю.
-Пробач, я просто… -Ні. В цьому щось є.
-Просто забагато слів. -Забагато слів.
Звучить так, ніби ти думаєш про те, щоб повернутися.
Я не знаю.
Усе, що я пишу, мені якось звучить недоречно.
-Ти почуваєшся недоречною? -Ні.
Я вважаю себе цілком захоплюючою.
Бо ти така й є.
Мені страшно.
Я так давно не писала нічого для себе, і…
Але це лише біль росту, дитино.
Усі ми через це проходимо.
Життя тебе побило.
Ти підвелася. Виростила чудову дівчинку Зару.
Зараз ти просто не знаєш, в якому напрямку рухатися.
Це нормально.
Це цікаво.
Ти можеш запитати себе: «Ким я була?
Ким я була, перш ніж стала усім для всіх решти?».
Навіщо ти пишеш?
Навіщо я пишу?
Щоб дізнатися, що я думаю про те, чого не розумію.
Що ж…
І яких речей ти зараз не розумієш?
-Зараз? -Зараз.
Після смерті Чарлі майже всіх.
Ти ніколи не писала про Чарлі.
Бо це непросто.
А якби написала, сумніваюся, що дала б тобі почитати.
Чому ні?
Я була твоєю редакторкою до того, як стала тобі свекрухою.
Так, але ти була матір'ю Чарлі…
до того, як стала моєю редакторкою.
До того, як я стала матір'ю Чарлі,
я була молодою жінкою, яка хотіла чогось для себе.
Я хотіла бути Стіві Нікс.
Ми досі є тими, ким завжди були, дитино.
Хотіла б я в це вірити.
Мамо?
Привіт, мамо.
Привіт, доню.
Гарно, правда?
-Як бабуся? -Добре.
Мамо, ти була мого віку, коли опублікувала свою першу книгу?
Ні, мені було 29.
А що?
Просто цікаво, коли почнеться моє життя.
Доню, тобі 24, ти розумна й талановита.
Ти важко працюєш. Усе вийде.
Хіба Кріс не готує тебе до керування своєю компанією?
Іноді мені здається, що він забуває.
Не давай йому забути.
Кажи йому про свої бажання.
Не дозволяй йому шпиняти тебе, бо він знаменитість.
Захищай себе.
Ти зможеш.
КРІС
Привіт.
Мені не спиться.
Я думав про все, що ти сьогодні сказала про фільм.
Слухай, Крісе.
Пам'ятаєш, коли ти мене найняв,
то казав, що будеш готувати мене стати…
Ти могла б швидко виконати одне моє доручення?
Дуже швидке доручення.
Авжеж.
Ти впевнений, що в цьому магазині таке може бути?
Що це? Нагадай, як воно називається?
Ізольований сироватковий білок. Або ізолят білка.
Щось із цього. Байдуже. Шукай слово «ізо».
Гаразд. Боже, ти граєш одного супергероя, а сам якийсь біохімік абощо.
І якщо побачиш ще щось прикольне або класне,
то теж бери.
Що це означає?
Ніяких обмежень.
Моє уявлення про прикольне не збігається з твоїм.
Я не знаю.
Будь-що. Щось нове, чи прикольне, чи цікаве, що може мені сподобатися.
Ти не здивуєшся, але тобі сподобається.
Знаєш, не можу згадати, коли я востаннє був у супермаркеті.
Ми підірвали супермаркет в «Ікарі 1».
Ти ж розумієш, про що я.
Я не можу просто вийти й купити шинки.
Шинки? Ти їси шинку, Крісе?
Просто кажу, що вже років десять минуло.
Як таке можливо? Це божевілля.
Так, це божевілля.
А супермаркети взагалі змінилися?
Я стою перед рядом «орео», і все до біса вийшло з-під контролю.
Бачу «орео коричні булочки», якісь «засніжені орео».
Довбаний полуничний пиріг.
Здуріти можна.
-«Орео полуничний пиріг»? -Так.
Не може бути.
Тобі купити?
-Так. -Добре.
Крутяк. Що ще там є?
Що є ще, про що ти не чув?
Над овочами досі вмикають такий дощик?
Мені він завжди подобався.
-Чи вмикають? Так. -Круто.
Схоже, я натрапила на золоту жилу.
Тут написано 5 г БЦАА, 0,5 г жиру, 25 грамів білка.
Таке? Це воно?
Не знаю, Заро. Я сценаристка.
Не хотілося б переписувати після іншого автора.
Уже було шість письменників.
Не хочу бути сьомою.
Це оплачувана робота. Боже, хіба тобі це не треба?
Власне, ні.
Організація гардеробу багатіїв приносить велике задоволення.
Я трохи стурбована.
Чому в цієї жінки так багато шарфів?
-У неї немає шиї. -Ні.
Насправді це хвороба.
Боже, тепер я шкодую, що запитала.
Можеш просто виправити сценарій Кріса?
-Заро. -Ну ж бо.
Так він зможе прочитати твій сценарій, тоді ми легко отримаємо гроші,
і ти насправді зможеш зняти фільм.
Не певна, що зможу проробити героїв бойовиків.
Авжеж, зможеш.
А як щодо переробки мого фільму?
Він чудовий. Треба більше сцен із татом,
якщо ми хочемо, щоб Кріс грав батька.
Але він не про батька.
Це квір-мелодрама.
Моя квір-мелодрама.
А про що взагалі його фільм?
Це «Міцний горішок» і «Диво на 34-й вулиці».
Тобто він ні про що.
Я знаю. Гаразд.
Але він буде класний. Коли ми можемо почати?
Я маю повністю організувати життя цієї жінки,
а це займе весь час до завтра.
Як я прожила 24 роки без такої обтягувальної білизни?
Поклади собі в сумочку.
ВИКЛИК
Ні, я змінив код.
Що? Ти ж навіть не вмієш цього робити.
Телефонував Тейлор.
Тейлор? Своїй масажистці?
О боже…
Агов.
Я казав тобі бути тут о 8:30.
Я телефонував тобі. Ти не відповідала.
Я зустрічалася з тією класною авторкою, що переробляє сценарії, засиділася.
Якою авторкою? Я сказав бути тут о 8:30!
О боже.
Я розумію, але…
Забудь. Ти схибила. Сильно схибила.
Я дуже засмучений.
Вимагаю письмового вибачення.
І краще привези мої речі й моє лате, інакше таки втратиш роботу.
Я дуже серйозно.
Гей, Хоакіне, припини! Не знімай це.
Заро, я міг відкрити браму.
Я маю зробити це сама, Еммануелю.
Господи.
-Де він, Міло? -Нагорі.
Пані Заро, ви просили, якщо в очах буде блиск,
сказати вам зробити вдих. Подихайте добре, пані Заро.
-Не цього разу, Міло. -Боже мій.
Тридцять дев'ять.
Сорок.
Хто тебе впустив?
Я перелізла через браму.
Ти перелізла через браму?
Це цілком новий рівень відчаю.
Ти привезла мої речі чи ні?
Я звільняюся.
Що?
Я перелізла через браму, бо подумала, що буде гідно
сказати тобі особисто, що я звільняюся.
Зажди.
Заро… Трясця.
Заро! Заро, зажди секунду.
Заро, ти не можеш звільнитися зараз.
У понеділок ми ще знімаємо, нам треба порепетирувати.
Я навчу людину, яку ти візьмеш на роботу.
Будь ласка, пані Заро. Пане Крісе.
Міло, я тебе благаю.
Заро.
Облиш, я не знайду надійної людини за вихідні.
Я не хочу, щоб робота нависала наді мною, наче я заложниця.
Крісе, я дупу заради тебе надриваю. І заради чого?
Тобі подобається робити це? Довела Мілу до сліз.
Два роки тому ти казав, що я почну з помічниці,
вивчу бізнес, стану помічницею продюсера,
тоді продюсеркою і згодом керуватиму твоєю компанією.
У тебе немає продюсерського досвіду.
А звідки він з'явиться, Крісе,
якщо я лише забираю речі з хімчистки?
Я казала знятися у фільмі Реймонда Фарра, ти не послухав.
Актор із того фільму отримав «Оскара».
Бо я не можу грати сліпого алкоголіка.
Це суперечить моїй іконографії.
У мене надто гарні очі, щоб ховати їх від камери.
Я казала, що твої очі буде видно!
Це не байопік Стіві Вандера.
Немає значення!
Глядачі хочуть бачити мене тверезим, зі стовідсотковим зором.
І саме про це я тобі кажу, Заро.
Ти не розумієш цього бізнесу.
Бізнесу? Серйозно? Я не розумію?
Хочеш, щоб твої агенти й менеджери заробляли на тобі з гівняних фільмів?
Ти мені не байдужий. Я маю керувати твоєю компанією.
-Так, бо ти на всьому знаєшся. -Ні.
Бо я знаю, що ніхто не хоче дивитися «Міцний горішок» і «Диво на 34-й вулиці».
І «Швидкість»!
Не віриться, що ти мені це кажеш.
Я і так уже божеволію.
Мені заплатили купу грошей.
Поверни гроші.
Повернути…
Ти збожеволіла?
Знаєш, скільки коштує моє життя, Заро?
Так.
Служба безпеки, рекламні агенти, юристи, лікарі,
кухарі, психологи, ліки, колеса.
Знаєш, скільки коштує оренда приватного літака?
Багато.
Мені пощастило, що ще є електрика!
Ти ніколи мене не підвищиш, правда?
Якого…
-Що? -Ти що, знущаєшся?
Ти поклала мій шатуш у пластиковий пакет разом із моїми брудними кросівками?
Твій що?
Це футболка з шатушу.
Зроблена з шерсті тибетських антилоп під загрозою зникнення.
Це найм'якіша тканина у світі.
Вона унікальна. У мене їх лише дві.
Ти носиш на собі види, що під загрозою зникнення?
Це був подарунок від тибетського монаха, з яким я познайомився в Санта-Барбарі.
Вона незамінна.
Тебе звільнено.
-Жодних сумнівів. -Знаєш що, мене…
мене від тебе так нудить і між нами все.
-Клас. Тоді геть з мого будинку. -З радістю.
-Чудово. -Бувай.
-Отже, це кінець. -Сайонара, стерво.
-І не просися назад. -Я вже йду.
-Я серйозно. Між нами все. -Я теж!
Це все. Кінець.
Ніяких повернень.
Приємного гоління власної шиї.
Хай щастить у реальності.
Господи.
Не гупай дверима!
Заро! Не гупай дверима.
Заро!
Гаразд.
Що тепер?
-Заро, це ти? -Так.
Привіт.
Що сталося?
Нічого. Просто втомилася.
Джині зараз паркується, хоче позичити щось вишукане.
У неї перша офіційна зустріч із батьками Малкольма.
Як гарно.
У твоїй шафі нічого немає, а в мене є.
Нехай подивиться в мене.
-Правда? -Так.
-Як мило з твого боку. -Дякую.
-Мамо, я вдома. -Привіт, Джині.
-На кухні. -На кухні.
Треба відсвяткувати!
-Правда? -Що ти святкуєш?
Вечір без роботи.
Мій вечір… Без роботи.
Це треба відсвяткувати.
Приготуєш спагеті замість цієї квасолі?
І часниковий хліб. Дякую.
Я саме готую спагеті й часниковий хліб.
Чому ти не сказала мамі, що звільнилася?
Вона не хотіла, щоб я працювала на нього.
І мала рацію. І для мене це занадто.
Боронь боже, щоб твоя свята матуся мала рацію.
-Слушна думка. -Це не через її правоту.
А через те, що я помилялася і змарнувала два роки свого життя…
Боже, не віриться, що я така невдаха!
Облиш. Це не так.
Це ж добре. Розумієш?
Він погано з тобою поводився.
Так, просто він на нервах, розумієш?
Він живе подвійним життям — супергероя й вилупка.
А ти йому догоджаєш, тобто догоджала.
І тому я купила тобі ось це.
СУПЕРСТЕРВО
Ні, Джині, я не заслужила.
Стули пельку. Заслужила. Ти в мене суперстерво.
Мені 24 і я безробітна. Я живу з мамою.
Суперстерво — це щось визначне,
це про підвищення чи аналізи на венеричні захворювання.
І у твоїй крові немає Кріса Коула?
Саме так. Не кожна жінка таким похвалиться.
І чому це ми в кімнаті твоєї мами?
Ти знаєш, що моя мама пише завдання для «Воуґ»?
-Коли не може закінчити книгу. -Так.
У «Воуґ» не дуже добре платять.
Але роздають багато модних речей.
-І вона ніколи їх не носить. -Що?
Мені здається, що зустріч із батьками Малкольма
вимагає чогось типу «Шанель».
І ти вирішила, що одяг твоєї матусі-моделі
налізе на мене?
У мене фігура пачки з чипсами.
Давай міряти.
-Джині досі тут? -Ні, вона поїхала.
-Мамо… -Що?
Що мені робити з моїм життям?
-Що? -Я звільнилася.
Пішла від Кріса.
Люба, я думала, ти збираєшся залишитися там.
Залишитися… Я не винна.
Це все він. Не сприймає мене серйозно.
Гаразд. А ти сприймаєш себе серйозно?
Те, що ти про це питаєш, говорить про те, що ти не сприймаєш мене серйозно.
Ні, я лише кажу, що іноді тобі важко від чогось відмовитися.
-О боже. -Але це правда.
Курси телесценаристів.
Це ж ти завжди кажеш…
Курси з бізнесу, курси з документального кіно.
І про продюсування ти казала: «Це воно».
-«Продюсерську тему»? Круто. -«Я зали…»
Не ображайся.
Я сиджу тут. Зараз мені страшно.
Я гадки не маю, що робити.
Прошу твоєї допомоги, а ти з мене глузуєш.
-Глузую з тебе? Та ну. -Глузуєш із мене.
-І це… -Так!
Ти приходиш і питаєш: «Що мені робити з моїм життям?».
Наче «Що в нас на вечерю?».
-Я не можу на це відповісти. -Ти мала рацію.
Я змарнувала на нього два роки свого життя.
-Ти мала рацію. -Я не хочу мати рацію, Заро.
Я хочу для тебе найкращого. От і все.
Гаразд, добре. Тоді скажи, що для мене найкраще?
Я це й хочу знати.
Тільки ти знаєш відповідь, сонечку.
Я піду в душ.
Хороші хлопчики.
Смачно?
Буде добавка.
Ви мене щойно вбили.
«Він стріляє в елфів-терористів».
Який жах.
Агов.
Є хтось удома?
Зара?
Заро.
Зара?
Боже.
Господи! Перепрошую. Вибачте.
Ви… Ви бос Зари.
У вас двері були… Ви не зачинили двері. Я…
Ви завжди так просто заходите?
Ну, я знаменитість, тож так.
Я шукаю Зару. Вона…
-Ви тут працюєте? -Ні.
Я тут живу. Я мама Зари.
Ви…
-Ви мама Зари? -Так.
Ви її ще в дитсадку народили?
Зари немає. Поїхала у справах.
-Вона скоро повернеться? -Це не на одну годину.
Буде дивно, якщо я зачекаю?
-Ні, аж ніяк. -Дякую.
Якщо захочете води, кухня он там.
Я піду перевдягнуся. Повернуся за секунду.
Вибачте.
А у вас є текіла?
Так. Налийте собі.
Поганий день?
Так.
Я прибирала в своєму кабінеті, тож…
Будь ласка, сідайте.
Добре.
У вас є акцент, південноафриканський чи…
Ні, я австралійка.
Ви знаєте Марґо Роббі?
Ні, не знаю.
А я знаю.
Зара сказала, що вона звільнилася.
Це добре.
-Ну… -Я думав, я її звільнив.
-Я думав, що сам винен. -Серйозно?
Тому я приїхав сюди благати її повернутися.
-Чудово. -Так.
-Я така рада. -Так, я теж.
-Я справді хочу, щоб вона повернулася. -Так.
Авжеж.
Слухайте, я і вам налив.
-Будьмо. -Так.
За повернення Зари.
Я принесу чипсів.
Добре.
Знаєш, нам не потрібен Кріс.
Він усе одно тата не зіграє.
Ми й самі зберемо гроші.
Просити гроші в когось? Ні, це жах.
Я це зроблю. Нічого такого.
Я на Гелловін ходила з такими коробками UNICEF.
Не думаю, що є велика різниця.
Не знаю, Зар.
Тобто я вдячна за все,
і якби не ти, я б, певно, не закінчила.
Та це мій перший сценарій, типу мій перший шанс.
Стелло, не чини так зі мною.
Я тут порозпитувала.
Кого? Це… Ти ж нікого не знаєш.
Та багатійка з шафою сказала, що мені потрібен новий продюсер.
Справжній.
Вибач.
О боже.
Це було просто непорозуміння.
У мене останнім часом багато стресу.
Я не виправдовую себе.
Я починаю зйомки у фільмі, сценарій жахливий.
Тоді навіщо ви це робите?
Бо це частина франшизи,
а я грав цього персонажа від самого початку.
Ви дивилися «Політ Ікара»?
Ні, ніколи не дивилася.
Ви не бачили жодного «Польоту Ікара»?
Ні.
Вибачте.
Та ні, просто…
Це на основі міфу про Ікара?
А він там нищить терористів?
Ні.
А у вашого героя плавляться крила, коли він надто близько підлітає до сонця?
Ні, але вони таки згоряють,
коли він заблизько підлітає до підземної атомної станції.
Здуріти. Як ви здогадалися?
Це все Ікар.
У мене є книга.
Власне, там є міф про Ікара.
-Хочете побачити? -Так.
Так.
Усе нормально?
Вона тут.
Добре.
Ікар був другорядним персонажем.
Він був сином Дедала, який був інженером
і збудував лабіринт,
у якому цар Мінос ув'язнив Мінотавра.
Д-р Мінотавр був моїм затятим ворогом у перших трьох фільмах.
От бачите.
Тоді він захотів забагато грошей, і ми його вбили.
Ось вона. Можете взяти собі копію.
У мене їх дві.
-Правда? -Так.
Дякую.
За що ви отримали ті нагороди?
За мої твори.
Твори?
-Так. -Ви письменниця?
Справжня письменниця?
-Зара ніколи не розповідала. -Не розповідала?
Ні.
Це…
Оце так безлад тут.
Так.
Розкажіть мені про свій сценарій.
Що робитимете?
Я не знаю.
Я прийняв купу неправильних рішень.
Ви не захочете це слухати. Ви ж не психологиня.
Ні, мені цікаво. Зара мені ніколи нічого не розповідає.
Як ви вважаєте, що мені робити?
Не мені вам радити, що робити в галузі кіно.
Чому? Мені здається, що зараз тут ви найрозумніша людина.
А що, на думку Зари, вам слід робити?
Знайти нового сценариста.
Це хороша ідея.
Зара розумна. У неї дуже добрий смак.
-Це тато Зари? -Так.
Так, він помер.
11 років тому.
Мені… дуже прикро.
Коли я кажу це вголос, звучить, ніби це було так давно.
Так, а здається, ніби це сталося вчора, чи не так?
Так.
Мій брат…
Мені шкода.
Це було дуже давно.
А це що?
Ні-ні. Це обкладинка моєї першої книги.
Це з обкладинки моєї першої книги.
-Що… -Овва!
Красива.
Давайте розберемося.
У чому найбільша проблема сценарію?
Що його зробили.
ПОНЧИКИ РЕНДІ
Ні, письменницею мені не бути.
Мама письменниця, тато був письменником. Це їхня тема.
У моєму віці мама опублікувала вже 100 творів,
а я сиджу тут і наминаю коробку пончиків.
Боже правий, скиглення. Припини!
І годі порівнювати себе зі своєю матір'ю.
Дозволь спитати ще дещо. Що робить тебе щасливою, мала?
У «People» думали, що в мене несправжні квадрицепси.
-Думали, що в мене імплантати. -Що?
Журнал «People».
-Стаття на чотири сторінки… -Не може бути.
…про мої квадрицепси.
Так, вони назвали мене Квадровий батько.
Насправді, це не дуже смішно. Довелося подати на них в суд.
Так. Але вони справжні.
Дивися, вони рухаються і все таке.
Так, на дотик як справжні.
Схоже, вони твої.
Так і є.
Але операцію мені робили.
-Правда? -Так.
Де?
Отут.
Я впав на зйомках.
Так, бачу.
Трохи битого скла.
Так.
Я руку ламала.
-Серйозно? -Коли мені було вісім.
Грала у футбол.
-Ти граєш у футбол? -Грала.
Не може бути.
З тобою так легко розмовляти.
Це дуже приємно.
І ти так гарно пахнеш.
Що це за запах?
Крем від засмаги.
-Shiseido? SPF 35? -Так.
Ні-ні.
Боже, пробач.
Ні, справа не в цьому. Усе гаразд. Просто я думаю…
Я… Мене накрило. Мене не цілували вже…
Дуже довго.
Я можу якось зарадити?
Можеш не рухатися.
Наскільки гарна сукня?
За пів ціни в «Нордстромс».
Воно було того варте.
Це шатуш?
Так. Пофігу.
Я чекав на тебе вічність.
-Це рядок із фільму? -Так.
Але цього разу це щиро.
Це так збуджує.
Допоможи мені з ліфчиком.
Мамо.
ПОНЧИКИ РЕНДІ
Мамо.
Заро!
-Трясця. -Заро.
-О боже. -Господи. Заро, все гаразд?
Викликати швидку?
-Гей, Заро! -Люба.
Заро, якщо ти мене чуєш,
назви фільм, за який я отримав молодіжну премію.
Думаю, вона в нормі.
Боже, від тебе пахне сексом.
Ти можеш сісти?
-Гаразд. -Сідай. Давай.
Добре.
-У голові паморочиться? -Я в нормі.
Так, доведеться викликати д-ра Ренді.
Його шкіра, вона так близько від мене.
Його… Забери його.
Я не можу на це дивитися.
-Вдягни щось. -Забери його.
Ти порвала мою футболку.
-Господи боже. -Я теж щось вдягну.
То ви що, були за багато кілометрів від твого дому й гуляли, тинялися?
Ні, ми говорили про твоє майбутнє.
-«Ми»? -Так.
Це було до чи після того, як ти зняв сукню з моєї матері?
-До. -Гаразд, Заро, це був лише секс.
Що ти хочеш сказати? Ти зі мною говориш?
Це був лише секс.
Привіт, Крісе Коуле.
Привіт.
Як ти смієш так говорити про мою матір?
Це твоя футболка?
Йому було нічого вдягти.
Вона роздерла мій шатуш.
Чомусь стає тільки дедалі гірше.
Це просто сталося.
-Подивися на нього. -Подивися на неї.
На скільки він молодший за тебе, років на 20?
На шістнадцять.
-Перепрошую. -Гаразд, Заро, я знаю…
Це нелегко, і тобі боляче.
Але це…
От згадай, коли ти проколола собі брову,
я просила тебе не колоти, ти все одно проколола,
було жахливо, ми сперечалися, і я спитала: «Навіщо ти це зробила?».
Ти відповіла:
«Коли чувак вставляв мені ту штуку, це здавалося правильним».
Це моє проколювання брови.
То ти хочеш сказати,
тобі здавалося правильним, коли чувак вставляв ту штуку?
Це жахлива аналогія.
-Я лише… Я просто… -Не можу повірити…
Як моя улюблена пацієнтка?
Вона трохи травмована, д-ре Ренді.
Принаймні не 34-річним актором.
Ти відчуваєш біль?
Надто сильний, щоб його висловити.
Перепрошую.
Просто… У приймальні забагато фанів.
Що?
У моєму кабінеті Кріс Коул?
-Як справи? -Та ну.
-Ви з ними? -Типу.
-Так. -Ні.
Знаєте, маю сказати,
ви були абсолютно приголомшливі у фільмі «Мій брат — халепа».
-Дякую, чуваче. -Хто міг подумати, що ви співаєте.
-Так. Ще з дитинства. -Гаразд.
Завжди було цікаво, як зняли ту сцену, де ви лізете по тій статуї.
То все було не насправді.
-Овва. -Там була страховка, але…
-Здуріти можна. -Так і було.
Фанатко, я можу отримати медичну консультацію?
Лікар.
Стеж очима за світлом.
Дозвольте спитати дещо про страховку, це важливо.
-Слухай, Брук. -Так.
Залишиш нас ненадовго?
Бувай, Крісе.
Бувай. Побачимось.
Господи, ви не Джек і Роуз. Вилізай із машини.
Чого ти хочеш?
Що, як я зроблю тебе помічницею продюсера?
Ти зараз знущаєшся?
Тоді ти повернешся до мене на роботу?
Боже мій, Крісе, я через тебе жахливо почуваюся.
Що я роблю? Я зараз нічого не роблю.
Не хочу думати, що я отримала підвищення, бо моя мати переспала зі знаменитістю.
Вона не переспала зі знаменитістю. Це зневажливо.
Ясно? Я кінозірка. Вона переспала з кінозіркою.
У мене немає сил.
Слухай, я приїхав сюди не заради сексу з твоєю мамою.
Ясно?
Я приїхав до тебе додому заради тебе, щоб запропонувати тобі цю роботу.
Це лише посада, серйозно.
Насправді це навіть не робота. Це лайняна робота.
Але я думаю, ти до неї готова.
Якщо це потрібно, щоб ти повернулася працювати до мене,
нехай так і буде.
Я… О боже!
Трясця!
Уся ця… фігня з моєю матір'ю,
уся ця невеличка секс-пригода закінчена!
Вона має припинитися.
Цього більше не станеться. Ніколи не станеться.
Гаразд. Зрозумів. Більше ніколи.
Добре.
Побачимося завтра.
Заро, можемо поговорити?
Будь ласка, не зараз.
Я трохи забулася.
Мені можна, правда?
Побачимося вранці?
Я поїду рано.
Я знову маю роботу.
Я помічниця продюсера.
Це ж добре, чи не так?
МАЙДАНЧИК 8
Мій батько життя віддав, щоб я прилетів у цей світ.
Віддав останній подих заради моєї свободи.
І я не зупинюся, доки не доб'юся для нього справедливості.
Ще до заходу сонця я переб'ю їх усіх,
якщо доведеться.
Господи!
Знято!
-Ні… Ніякої зброї. -Ні.
-Без пострілів. -Без пострілів.
А тепер що сталося?
-Привіт. -Що?
Їй обов'язково кричати «знято» французькою?
Є одне слово. «Знято».
Я цього разу добре зіграв.
Класно. Вони не хочуть, щоб ти стріляв у цій сцені.
Чому? Мене це надихає.
Кажуть, це сцена для трейлера. Хочуть обійтися без стрілянини.
Чому? Ця частина фільму про помсту.
У цій країні проблема зі зброєю. Ось чому.
Скажи їй не переривати мої дублі…
Ні, я нічого їй не скажу. Це твій перший день.
Тобі слід поговорити з режисером.
Аж ніяк.
Вона назвала мене жирним.
Вона питала, чи ти голодний.
Ти б чула, як вона це сказала.
Вона така…
«Час обідати. Ти голодний?»
Припини!
Ти казала їй, що ми шукаємо того, хто перепише сценарій?
Проблемні сцени після Різдва. У нас немає часу.
Так, сказала. І я знайшла сценаристку.
Це Стелла Помс, вона справжня письменниця, вона зможе.
Я залишила сценарій у твоєму вагончику, хочу, щоб ти прочитав його до завтра.
До роботи.
-Добре. -Добре.
Іди.
Гаразд.
Збіса гаряче.
Занадто гаряче!
Я не можу плакати, коли пітнію.
Не забудь прочитати сценарій Стелли.
Так, зроблю це сьогодні.
Скажи першому помічнику, що я не розумію режисера.
Мені потрібен перекладач абощо.
-Гаразд. -І забери мої речі з хімчистки.
Іди за мрією, крихітко.
Кріс Повечеряємо сьогодні?
Брук Не знаю…
Кріс Просто поговоримо.
Брук Ні. Дякую. Може, іншим разом.
Кріс Я забронюю столик.
Раптом передумаєш.
Дозвольте, я візьму.
Дякую.
Що б ти робив, якби я не прийшла?
Їв би з офіціантами.
Я тут колись працював.
Привіт.
То ось що ти робиш, коли хочеш поговорити за вечерею?
То ось що ти вдягаєш, щоб поговорити за вечерею?
Вона багато років пролежала в шафі.
Це занадто?
Ти маєш вигляд…
Овва!
Мені приємно.
Обов'язково лишати стрілянину біля Victoria's Secret?
Це нагадує сексизм.
Який це рік?
А чим ти її заміниш?
Телефонною розмовою, де він торкається інтимних питань.
Нічого не вийде. Він має вбити Рудольфа, торговця коксом.
Це вбиває мою душу.
Знаєш, один мій друг із УПК
щойно продав реаліті-шоу «Реальні кур'єри Західного Голлівуду».
О боже, я б із усією ненавистю подивилася кожну серію.
Я теж.
А тоді я переїхала з Великої Британії у Лос-Анджелес,
бо хотіла бути Джоан Дідіон.
Познайомилася з моїм чоловіком Чарлі, він був письменником.
-Яким він був? -Чарлі?
Він був дивовижним. Класним.
Смішним і розумним.
Міг із ким завгодно потоваришувати.
Він був прекрасним письменником
і, певно, так і не показав світу
всього, на що був здатен, але…
Годі про мене.
Я більше не хочу говорити про себе.
А яка твоя історія?
Ти завжди знав, що хочеш бути актором?
Ні, це сталося якось випадково.
Коли я був молодший, ми жили бозна-де,
моя мама померла, коли я був малим,
і ми з братами багато років жили тільки з батьком.
Тоді помер мій старший брат.
Він мав хворе серце, а ми про це не знали.
І після цього дім перестав бути домом.
Зрештою я переїхав у Лос-Анджелес.
І я просто…
Що?
Нічого. Ми…
Господи. Що в тобі є такого? Що це…
Чому я з тобою почуваюся ніяково?
Думаю, це тому, що я намагаюся тебе вразити.
І я знаю, що не вражаю.
Для тебе це важливо?
Так. Зазвичай постійно.
Окрім як зараз із тобою.
Авжеж. Ну, якщо тобі стане легше,
я дуже нервувала, чи мені варто йти сюди.
Серйозно?
Я переміряла зо 20 суконь, тож…
І що переконало тебе прийти на зустріч зі мною?
Мені здається, нам треба поговорити про те, що сталося.
Бо Зара навіть не знає про це, тож мені доведеться їй розповісти.
Гаразд.
Щось мені підказує, що те, що сталося…
більше не повториться.
Думаю, не варто.
Дуже прикро.
Що ж…
Можемо хоча б бути друзями?
Так, я б цього хотіла.
Я теж.
У мене немає справжніх друзів.
-Немає? -Ні.
Коли я приїхав сюди, мені було 19.
-Я нікого не знав. -Так.
Тоді я став відомим, і всі про мене дізналися.
Але… Не пізнали.
Тобі іноді вдається бути собою?
Так.
Ну…
Я не знаю.
Раніше ця людина ніколи нікого не цікавила.
А вони з нею знайомі?
Гарне запитання.
-Прошу. -Дякую.
Дякую.
Справді гарно. Дякую.
Смачного.
Хочеш пройтися після вечері?
-Де ти гуляєш у Лос-Анджелесі? -У Нью-Йорку.
ЗАРАЗ У КІНО «РАЗОМ ВЕСЕЛІШЕ»
Це дивовижно.
-Готова? -Так.
Що?
Буває, що тебе втомлює знову і знову грати того самого хлопця?
Так.
Так, іноді.
Та знаєш, я надзвичайно вдячний тому хлопцеві,
бо давай визнаємо,
тільки через нього комусь до мене не байдуже.
Не тільки комусь.
Мені теж.
Так, тобі теж.
А що в тебе?
Що в мене?
Що велика Брук Гарвуд напише наступного разу?
Ти не знаєш, чи я велика.
Ти нічого мого не читав.
«Він був самотнім островом.
Що відіслав усі кораблі назад у море».
Добре. Добре, я вражена.
Красиво, ось як.
Дякую.
Не знаю, хто він, але мені його шкода.
Про кого це?
Про кожного з нас, правда.
Принаймні так я це бачу. Це міг би бути будь-хто з нас.
-Ти так вважаєш? -Так.
Усі ми були островом. Усі ми були кораблями.
І життя — це справді лише постійне прагнення не бути ні тим, ні іншим.
-Так. Окреслимо правила. -Що б ти відчула…
-Ні, послухай мене. -Слухаю.
Ти не можеш розбити мені серце.
Будь ласка.
І ніколи мені не бреши.
І не вдавай, що це щось більше.
Кріс У нас наче було дев'ять побачень.
Найкращі дев'ять побачень у моєму житті. Добраніч, Брук. К.
Що це за наряд?
Тобі не… Він тобі не подобається?
Подобається. Але з якого приводу?
Що ти робила?
Я маю про дещо з тобою поговорити.
Добре.
Йдеться про Кріса.
Слухаю.
Я не хотіла тебе засмучувати, але ми сьогодні вечеряли разом,
Кріс і я. І…
І я б сказала тобі, але здавалося небезпечним…
казати тобі правду.
Добре. Розповідай, це безпечно.
Ми повечеряли, бо мали обговорити те, що сталося, і він дуже милий.
І, так, я гадаю, що він глибший.
Він глибший, ніж тобі здається.
Це не так.
Це все? Просто повечеряли?
Так.
Я почуваюся жахливо.
Я не знала, що робити, тому просто збрехала їй в обличчя.
І я роблю щось за спиною моєї доньки.
Звучить чудесно.
Звідки мені знати, що це все?
Звідки нам знати, що була лише вечеря?
Вони повечеряли. І не займалися…
-Припини. Годі. -…сексом.
Ні, я не хочу цього чути.
Знаєш, між тобою й твоєю донькою,
мені й на власне життя часу не вистачає.
Ти зараз не сама?
Авжеж.
Послухай, ти в неї питала?
Що мені сказати?
«Гей, мамо, ти штрикаєшся з моїм босом?»
Усе навпаки.
Справа ось у чому.
Чи подобається він тобі аж так, щоб сказати їй про це?
Моя мама влаштувала «Кохання пополудні» з моїм лихим босом,
і тепер вони вечеряють разом.
По-перше, це така чарівна аналогія,
що звучить майже мило.
Тепер я за них уболіваю.
По-друге, ти не знаєш, чи був у них секс.
Вона вдягла шмотки з «Воуґ».
Гаразд, так, вони мутять.
Просто він так поводиться з жінками, що неодмінно її скривдить.
І мені доведеться його вбити.
Він кінозірка. Це не насправді.
Брук, тобі треба трохи пожити.
Великі зустрічі не починаються з раціональної поведінки.
Давай.
Мій мозок вибухнув!
-Привіт, можна з вами поговорити? -Гаразд.
Вибачте. Усі в моєму вусі.
Ясно.
Крісу потрібні трохи чіткіші вказівки.
Я допоможу йому з перекладом, доки не знайдемо перекладача.
Моя французька досить добра,
очевидно, поки я говорю нею в ЛА, а не в Парижі.
Так. Було б добре, якби мені можна було говорити французькою.
Так-так.
Ще одне.
Насправді Кріс любить, коли режисер із ним суворий.
-Ясно. -Тож у перекладі…
Я можу використовувати трішки суворіші слова.
-Ясно. Чудово. Добре. -Дуже добре.
Гаразд.
Зйомка.
Аріадно.
Мені так холодно.
Поговори зі мною, солдате!
-Так холодно. -Гей!
-Мені холодно. -Тримайся!
Розплющ очі. Подивися на мене. Будь зі мною.
Ти маєш триматися.
Час летіти.
Добре. Знято.
Знято. Добре.
-Так. -Гаразд.
Що тепер сталося?
Гаразд.
Добре, але потрібно більше емоцій.
Давай.
Фігово. Вона хоче ще.
Покажіть, що ви насправді відчуваєте.
Твоя гра нікудишня.
Вона тобі не вірить.
І не думайте про те, який маєте вигляд.
Глибокі емоції часто нас спотворюють.
Ти маєш дивитися на солдата так,
наче вона — одна з тих жінок, яких ти зрадив,
і ти маєш показати нам, наскільки ти бридкий всередині
і які докори сумління тебе гризуть
за те, як огидно ти чиниш із жінками і як ти їх використовуєш.
Гаразд.
Як ти використовуєш жінок як солдатів.
-Ясно? -Жінок як солдатів.
-Так. -Так вона сказала.
Так.
Так, ясно.
-Гаразд? -Гаразд?
Так. Чи гаразд для мене? Так.
Чудово.
Буде чудово. Чудово.
Так вона сказала.
Здається, гарне зауваження.
Це гарне зауваження.
-Вона мені подобається. -Так, мені теж.
#MeToo.
Це має інше значення.
-Час. -4:04.
Добре.
-Підеш одразу на благодійний захід? -Ні, спочатку додому.
Отримала мій плюс один?
-Скажеш ім'я? -Ім'я не потрібне. Вони зі мною.
Ми з режисеркою узгодили сценариста.
Стеллу?
Ні, вона не годиться.
Але я знайшов хорошого.
Стривай, ти прочитав сценарій Стелли?
Так.
Так, вона чудова письменниця.
Але вона написала забагато сцен із татом.
Історія не про нього.
Добре. Час.
4:52.
О боже.
Вилізай.
Ні.
Ця крижана ванна — мій кошмар.
Залишуся в ній на весь день. Принеси мені подушку.
Я в ній спатиму.
Слухай, це інше.
Це просто інше.
Ми багато сварилися…
Він просто Малкольм. Ви класна пара.
-Привіт. -Привіт, доню.
Привіт.
Думала, ми не побачимося. Я вже вибігаю.
Добре. Це тіло ходить на пілатес.
А ще дуже вам дякую за це.
Як минула зустріч із батьками Малкольма?
Думаю, його батькам моє вбрання сподобалося більше за мене.
Я впевнена, ти їм сподобалася.
Мені вже час іти. Розважайтеся. Па.
-Па. -Гаразд.
-Це було швидко. -Так.
Не можу повірити, що він узяв сценариста, не поговоривши зі мною.
Малкольм і досі мені не відписав. Це дивно.
Це дивно, еге ж?
Певно, він просто зайнятий.
Ця посада помічниці продюсера насправді маячня.
Це вигадана посада.
Я не маю жодних повноважень.
Я і досі дівчина на побігеньках.
Знаєш що? Я все зрозуміла.
Я випадково зачепила його маму пальцем ноги під столом.
Знаєш, мені це так набридло.
Мене всі просто шпиняють.
Слухай, Зар, тобі ж це на руку.
Це неймовірний старт.
Цінуй його.
А в тебе ще є вино, яке могла б цінувати я? Благаю.
У барі є ще. Наллєш мені теж?
-Так. -Я зараз повернуся.
«ПОЛІТ ІКАРА IV» БРУК ГАРВУД
-Джині! -Йоу!
Поголи під пахвами. Ми йдемо в люди.
ЕКОЛОГІЧНИЙ ПРИЙОМ
Ось і ми.
Привіт.
Вибачте.
Зара Форд.
Я асистентка Кріса Коула.
Формально мене сьогодні не мало бути,
але, знаєте, Кріс дещо попросив.
-Привести його дієтолога. -Привіт.
Йому важко самостійно приймати рішення…
-В таких справах. -Тому я тут.
Вибачте. Вас немає в списку.
Як я вже казала, я його асистентка.
-Він щойно дзвонив. -Тож так.
Як я вже казала й кажу знов, вас немає в списку.
Вас просто розпирає від важливості, так?
Вона важлива.
До цього моменту я й гадки не мала.
Ходи сюди, крихітко.
Я тебе бачу. Хто тебе образив?
Мама чи тато?
Гей. Привіт, Джессі! Це рекламний агент Кріса.
Це рекламний агент Кріса, і… можеш провести нас всередину?
Це… Кріс викликав свого дієтолога.
-Так. -Де Ларісса?
Вона вагітна.
Вагітна.
Авжеж, вона могла б працювати і при надії,
бо жінка може все, коли вона при надії.
-Вона дізналася сьогодні. -Ясно.
-А зараз вона народжує. -Так.
Я б не радила телефонувати їй зараз, бо вона не в захваті.
А це її заміна.
-Привіт. -А ви хто?
Я Кларісса Міа Термополіс. До ваших послуг.
Приїхала консультувати щодо закусок.
Байдуже. Потім поясните.
-Вони зі мною. Ходімо. -Дякую, Джессі.
Це все було так погано для жінок.
Ви що, чекаєте, коли я зайду, щоб взятися до справи?
Гаразд.
Треба запускати людей.
Одну секунду. Вибачте.
ЕКОЛОГІЧНИЙ ПРИЙОМ
Ти брехала мені.
Я хотіла все тобі розповісти.
-Правда? -Сьогодні.
Про яку саме брехню?
Про це чи про те, що ти переписуєш сценарій?
-Вона мала дійсно добрі ідеї. -Ні.
Пробач. Я мала розповісти тобі. Це було неправильно.
Я думала, що ти розумніша, мамо.
Ти купилася на це задобрювання.
Тобі ж байдуже, що я про це думаю.
Вибач, Крісе. Тебе кличуть зробити фото.
-Гаразд. -Так.
-Вибач. -Успіху.
-Вона не винна… -Нічого не кажи.
-Добре. -Іди сюди й говори тихіше.
Усе моє життя мене цікавили твої почуття.
Так.
Я не знала, що я такий тягар.
-Мені так прикро. -Тягар?
-Я не це сказала. -Але це те, що я відчула.
Облиш, Заро.
Нащо це тобі? Це заради сексу?
-Заради чого це тобі? -Секс?
Гаразд.
Вийди зі мною.
Сонечку, це дещо більше.
Дещо більше. Ні, це не так.
-Вибач, але це не так. -Так.
Кожна його подружка думає, що це дещо більше, мамо.
-Це інше. -Я серйозно. Послухай.
Не треба бути генієм, щоб зрозуміти, що він використовує жінок.
-Чому ти за це так тримаєшся? -Я думаю, ти помиляєшся.
Бо я починаю відчувати те, що, думала, вже більше ніколи не відчую.
Після твого тата я такого не відчувала.
Що?
-Гаразд. -Ні! Не вірю, що ти це сказала!
Та що з тобою таке?
Не вірю, що ти це сказала.
Не смій порівнювати його з татом!
Це мій тато! Припини!
Боже, я для тебе взагалі важлива?
Авжеж. Авжеж, ти для мене важлива.
Але я не розумію, чому маю вибирати когось одного.
Бо обох мати не вийде.
-Чому? -Тому що, мамо, я не ти.
Я не отримувала Пулітцерівську премію,
національну книжкову премію абощо. Ясно?
До чого ти хилиш?
Тому що, мамо, ти не розумієш.
Тобі ніколи не збагнути, що значить бути твоєю донькою.
Мені ніколи з тобою не зрівнятися. Ніколи.
І він вибрав тебе, а не мою письменницю.
Ти і це в мене забрала.
Я не знала, що щось у тебе забираю.
-Але забрала. -І мені прикро. Я б ніколи так не вчинила.
Якщо ти його не покинеш, мамо, мені доведеться виселитися від тебе.
Може, не варто було й заселятися.
Добре. Заро.
-Ну як ви? -Привіт, Малкольме.
Давай я візьму.
Дякую.
Привіт.
У тебе все гаразд?
Ні, не дуже.
А як Зара?
Вона залишиться в Джині.
Ми не зробили нічого поганого.
Може, трохи збрехали, але…
Трохи?
Коли я тебе побачу?
Я зранку поїду в Біґ-Беар побачитися зі свекрухою,
допомогти їй підготуватися до Різдва.
Тож не знаю, може, після свят.
А як же Новий рік?
Крісе.
Мабуть, Зара має рацію, і я не можу просто гнути своє й…
Я маю подбати про свою доньку, а це просто, розумієш…
Ні, все гаразд.
Добре. Дякую.
Просто…
Слухай, відпочинь і не хвилюйся про це.
То що? Побачимося після Різдва.
Так, авжеж.
Гарного тобі Різдва.
І тобі.
Люблю тебе.
Бувай.
Так?
Можна приїхати до тебе?
Зараз?
Це просто так дивно.
У мене відчуття, що вони обидва мене зраджують.
Я ж не збожеволіла?
Ні, подруго.
Це твоя мама і твій бос.
Це дивно.
Особливо знаючи всі подробиці з життя Кріса.
-Так. -Так, це правда.
-Та з іншого боку… -Дякую.
…чи можливо, що нічого з цього тебе не стосується?
Байдуже, все нормально.
Просто зараз це дуже дивно.
Тож мені б дуже хотілося повернутися
й залишитися з вами після свят, друзі.
Що ви плануєте робити на свята?
Поїдете в Чикаго? До рідних Малкольма?
Знаєш, ми ще не вирішили.
Може, я поїду до батьків сам.
То на чому ви з Крісом зупинилися?
Я сказала йому, що для Зари це буде дуже незручно.
Люба, якщо ти хочеш, щоб він приїхав, і подзвониш йому, вона це переживе.
Я б хотіла, щоб він приїхав, але…
Це було б неправильно. Вона дуже засмучена.
Я знаю Зару. Дозволь мені з нею поговорити. Вдамся до магії.
Яка з мене користь, якщо не можу переконати онуку
дозволити найжаданішому брюнету приїхати на Різдво?
Я забороняю тобі гуглити його.
Знаю. Але я вже не можу зупинитися.
-З цього добра не буде. -Просто він такий…
Закладаюся, в житті він ще чарівніший.
-Припини. -Хіба ні? Коли він рухається.
-Ти більше за мене хочеш, щоб він приїхав. -Це так.
Іди подзвони йому.
-Маєш перед ним поводитися відповідно. -Добре.
З тобою не повеселишся.
-Привіт, люба, я така рада, що ти тут. -Боже мій.
Вона порівняла його з татом.
Він був красивий.
Коли твоя мама приїхала, вона не могла стримати сліз.
Знаєш, як я давно намагалася підштовхнути її жити далі?
Думаєш, після смерті твого батька було легко?
13-річна дитина потребує багато уваги.
Я не винна, що вона ні з ким не зустрічалася.
Ні, але вона зустрічається зараз, а ти намагаєшся покласти цьому край.
Вона не просто з кимось зустрічається, вона зустрічається з ним.
Він такий зациклений на собі егоїст і…
Боже, він така примадонна.
Знаю, люба. Як і ти.
Просто я не знаю, чому їй раптом знадобився хлопець.
Їй не потрібен хлопець.
А тобі не потрібно все знати.
Не знаю, мені здається, що потрібно.
А що, як Кріс зробить її щасливою?
Це її життя.
Я просто не хочу, щоб їй завдали болю. Вона моя мама.
Твоя мама? Вона для тебе тільки мама?
А ким ще вона має бути?
Гадаю, для дитини це все, ким вона має бути.
Для молодої дорослої людини вона ще може бути жінкою.
Він тут?
Це я сказала його запросити, звинувачуй мене.
Бабусю.
Я знаю, що ти відчуваєш, але послухай мене.
Ти знаєш, я тебе люблю.
І я користуюся цим часом, щоб зрозуміти, що тут відбувається.
Я теж не хочу, щоб вона страждала.
А я досить добре знаюся на людях.
І це мій дім, зараз Різдво.
І твій сумний, пригнічений настрій усе зіпсує.
Зробимо все як слід, і ти будеш дорослою.
А якщо не можеш, удай.
Добре.
Боже, я тебе люблю.
Якось мене відділили від групи.
Думаю, це сталося, коли я пішла попісяти.
Отже, стало дуже темно,
і я зрозуміла, що єдиний вихід — іти навпростець.
-Через пустелю. -Без води?
Так, ані краплини.
-Ти… -Це правда.
Збожеволіти можна.
Така в мене була відпустка з нагоди кризи середнього віку, тож…
Я такого божевілля в житті не чув.
Хороша історія, правда?
-Дивовижна. -Мені пощастило бути тут.
Знаєте, я робив такі божевільні речі в кіно.
І немало поганих теж.
-Повірте мені. -Так.
-Зара не дасть збрехати. -«На дні морському».
-Боже. -Що?
Ні, не починай.
-Крісе. -Облиш.
Що значить «На дні морському»?
Зомбі-невидимки, що роблять з мозку водорості.
-Роблять з мозку водорості. -Водорості.
Я не знала, що він тобі не подобався.
-Що? Водорості? -О боже.
Господи боже.
Вибачте, якщо серйозно, я хотів сказати,
що я робив усе це у фільмах, але в житті майже ні.
-Так. -Пропоную тост.
-Ви справжня легенда. -І ти теж.
Це правда. За Лейлу.
Будьмо.
Слухайте, дуже вам дякую. Так гарно бути тут з вами.
-Ми раді, що ти тут. -Дякую.
Мені так давно не було куди піти на Різдво, тож…
А як же озеро Комо з Джорджем Клуні?
-Заро. -Я…
Серйозно?
Ви розумієте, про що я. Не просто місце, а дім.
Дякую.
Без вас я був би дуже сумний.
Дуже сумний, дуже відомий чоловік.
О боже.
Ось це моє життя. Щодня.
-Ти мене попереджала. -Щодня. Так я живу.
Це ромашка.
-Із Сорренто? -Марчетто.
-За здоров'я. -За здоров'я.
Гаразд.
Ну що скажеш?
Дитино, він просто бубочка.
-Скажи? -Так.
Мені цікаво, який він без одягу.
Ні!
Це б мене, певно, вбило.
А не ти його?
Тоді я б померла щасливою.
Це стає серйозним. Я бачу.
Усе… Усе ж стає серйозно?
Так, типу… Я…
Я не знаю.
Але я не хочу пережити те, що пережила з Чарлі.
Люба, Чарлі помер таким молодим. Це було жахливо.
Я не про це. Просто я…
Я ніколи тобі не розповідала, але в нас були проблеми.
Ще до діагнозу.
Великі проблеми. Він не казав?
Ні.
Він не хотів бути моїм чоловіком. Він хотів розлучення.
Чарлі.
Мені так прикро.
Для Чарлі це був важкий час.
Справді, ще до того, як він захворів.
Він писав ту книгу три роки.
Вона не справила враження.
-А тоді вийшла моя книга, і… -Так.
Я знаю, він пишався…
Мною, але було важко.
Так.
Я помітила, як він іде на дно,
намагалася витягти його, та не змогла.
Зробила тільки гірше,
тоді я стала маленькою, щоб він не почувався маленьким.
А тоді йому поставили діагноз.
І ми так про це і не поговорили.
Це просто висіло між нами в повітрі.
І я залишилася, тримала його за руку й кохала.
Так, я знаю.
І він помер.
І ти всі ці роки тримала це в собі?
Чому не поділилася зі мною?
Бо я…
Хіба ти не знаєш, що ти для мене в першу чергу донька?
Хіба ти цього не знаєш?
Я хочу, щоб ти була щаслива.
Я знаю.
Той хлопець нагорі робить тебе щасливою?
Так, мені добре, коли я з ним.
Це важко пояснити.
Але відчуття прекрасні.
-Розумієш? -Так.
І якщо завтра все закінчиться, я переживу, але…
Я не хочу потребувати його.
Бо тоді, якщо все скінчиться, буде боляче.
Коли закінчиться, буде боляче.
Люба, кінець не повинен тебе хвилювати.
Тобі подобається бути з ним,
це і початок, і кінець.
Завтра все одно настане.
Гаразд.
Пропоную проголосувати.
Я за.
-Я за. -Чудово.
Вип'ємо за це.
Подивися.
-Вона чарівна. Мені подобається. -Так.
Дуже тобі дякую.
Будь ласка. З Різдвом.
Подивимося, що тут.
Гей, тільки погляньте.
«Зара Форд — помічниця продюсера».
-Так. Це класно. -Так.
-З Різдвом. -Молодець.
Гаразд. Це тобі.
Дякую.
АНТОЛОГІЯ БРУК ГАРВУД
Що?
Тут зібрані твої твори з «Нью-Йоркера». З «Воуґ».
І повне зібрання твоїх коротких оповідань.
Не може бути, це все ти зробив?
-Тобі подобається? -Дякую. Так, дуже.
-Добре. -Дякую.
-З Різдвом. Будь ласка. -Дякую.
Що тепер?
Ось, я візьму це.
-Упораєшся? Вона важка. -Упораюся.
Усе гаразд.
Дякую.
Ще раз обіймемося, ще раз.
Дякую вам за все.
Це було так мило. Дякую.
-Ти неймовірний. -Дуже дякую.
Це було найкраще Різдво мого життя.
Якби ні, було б зрозуміло, повір мені.
Побачимося вдома, еге ж?
Добре.
Заро.
Заро, що не так?
Нічого. Я в нормі. Побачимося вдома.
Так.
Добре. Обережно за кермом.
Ти теж.
-Так. -Так.
А можна? Я знаю, хто може допомогти…
Так, буде весело.
Так, авжеж.
Я б пішла. Хочу потанцювати.
Привіт, сонечку.
Ми хотіли щось замовити. Як щодо тайської їжі?
Я вмираю з голоду.
Не думаю, що тобі варто залишатися, Крісе.
Заро, ти чого?
Що не так?
Ти ж мене мало не надурив.
Усі ці свята.
Тобі це майже вдалося.
-Гаразд. -Про що ти говориш?
Ти лише хотів порозважатися з моєю мамою,
провести свята з кимось, байдуже з ким.
Давай не говорити того, про що шкодуватимемо.
Ти думаєш, що знаєш його, але це не так. Ти його не знаєш.
Ти знаєш, що він просив замовити йому з Японії лосьйон за $500
з доставкою лише для його ліктів?
-Ну. -У мене там екзема.
Він змушує мене складати подарункові кошики для його собак на дні народження,
повні і половинні,
але я маю платити за них сама, інакше не буде сюрпризу.
У цьому й суть — зробити сюрприз.
-Я не… -Я навіть не…
-Я не могла… -Що?
Він просив очистити повітря під загрозою звільнення.
Один раз. Це було один раз.
А як тобі те, що після кожної моєї помилки
я маю писати йому листа з вибаченнями?
І навіть коли я ніде не помилилася, він все одно хоче такого листа.
Це правда?
Але, господи, я захопилася.
Це навіть не те, що я хотіла сказати.
Найбільше мене засмучує те,
як він щоразу розходиться з жінками,
щоразу…
він купує їм такі самі діамантові сережки.
Він і для тебе їх уже купив.
Про що ти говориш? Це неправда.
Ні, не треба.
О боже.
Стривай. Зажди секунду.
Заро, це не… Послухай, це був подарунок. Ясно?
Перш ніж мені спала на думку книга,
я запанікував…
-і не знав, що тобі подарувати. -Може, припиниш?
Годі вже, Крісе.
Він водив тебе на вулицю Нью-Йорк, мамо?
Хочу, щоб ти пішов.
-Брук, я… -Вона попросила тебе піти, Крісе.
Я хочу, щоб ти пішов.
Гаразд.
Це було принизливо.
Як ти дізналася про вулицю Нью-Йорк?
Бо зазвичай це я
телефоную охороні студії, щоб його пустили на майданчик.
Це… Я не знаю.
Це було… перетворилося на казна-що, і, здається, я погано з цим упоралася,
але я хотіла, щоб ти знала, який він насправді.
А ти знаєш, який він насправді.
Так, я дуже добре його знаю.
Але чомусь після двох років роботи на нього
і реальної турботи про нього
він зовсім не знає мене.
Може, я теж тебе не знаю.
Якби ж ти не зробила цього так.
Це…
Я навіть не знаю, звідки почати.
Я, типу…
Я знайшла сережки для моєї мами в сумці Кріса.
А ти знаєш, що це означає для…
Заро, ти можеш зупинитися?
Хоча б на секунду.
Де Малкольм?
Я посплю сьогодні в твоєму ліжку, якщо його нема?
Ми з Малкольмом розійшлися.
Днів десять тому.
Що?
Що? Я залишалася у вас. Я була тут.
Ви ж тоді були разом.
Ні, не були.
Ясно? Я просто… Я тобі не сказала.
-Чому? -Я не знаю.
Я думала, тобі ніколи хвилюватися за мене.
І що тобі байдуже, якщо чесно. Просто…
Хочеш сказати, що мені до тебе байдуже?
Останнім часом усе оберталося навколо тебе, Зар.
Хоча насправді не тільки останнім часом.
Я знаю, що ти засмучена і не маєш цього на увазі.
Але це так підло.
Ні, я саме це й маю на увазі.
Ясно? Бо я казала тобі, що ми сваримося.
І жодного разу ти не спитала, чи я в порядку.
Ти справді вважаєш мене такою поганою подругою,
що мене не хвилює те, що ти переживаєш?
Ти себе зараз чуєш?
Ти буквально переводиш розмову на себе,
коли я тобі про це кажу.
Головне те, що ти через мене відчуваєш.
І це виснажує.
Я люблю тебе, чесно. Але я виснажена.
Я просто… Я не можу.
Я не можу. Більше не можу.
Привіт, Заро.
Усе добре.
ЗАПИС ТАЙМС-СКВЕР — ВІДЛІК ДО НОВОГО РОКУ
МІФОЛОГІЯ
Привіт.
З Новим роком.
Привіт.
Це за жахливий розрив, якого я навіть уявити собі не можу,
і за нікчемну подругу, в чому я взагалі не сумніваюся.
СУПЕРСТЕРВО
Ти таке стерво, що навіть передарувала це.
Я найгірша.
Це риса характеру, що підкупає.
Єдине, в чому ти класна, це снеки.
З НОВИМ РОКОМ ТАЙМС-СКВЕР — ВІДЛІК ДО НР
-З Новим роком. -З Новим роком.
З Новим роком. Найкраще попереду. Я тебе люблю.
Це твоя мама?
Я теж тебе люблю.
Ти міг би очолювати «Bloomingdale's»,
але ти тут. І тебе незабаром розірве на шматки.
У нас проблема.
Крісе. Це Зара.
Що відбувається?
Крісе.
Що я роблю?
Навіщо я граю хорошого хлопця?
Усі, кого я колись любив, навіть не розмовляють зі мною.
Я маю грати поганого хлопця.
Ти не поганий, Крісе.
Просто іноді так поводишся.
Вона мене ненавидить?
Ні, вона тебе не ненавидить.
Вона зайнята.
Вона переїжджає на весну в Принстон викладати.
Так.
Заро.
Я знаю, ти мені не повіриш, але ті сережки —
то просто сережки.
Гаразд, послухай, я думав
піти від твоєї мами лише через звичку,
бо я постійно йду, якщо мені надто добре.
Тоді я придумав скласти для неї ту книгу
і думав про те, наскільки їй буде приємно,
і що все, чого я хочу, це робити їй приємне, і…
Я забув.
Я забув про сережки. Геть забув, що вони у мене в сумці.
А майданчик… та ну, ти ж знаєш, що я ходжу туди,
щоб утекти від фотографів, це єдине місце, куди я можу піти.
У мене не багато місць, де я можу…
Бути зі мною нелегко.
Чи працювати на тебе.
Так.
Знаю, вже запізно, але…
Може, ти їй колись розповіси.
Заро, Нью-Йорк…
Ні, я тоді перегнула палицю.
Мені дуже прикро.
З твоєю мамою все було інакше.
Що… Що з нею було інакше?
Я ще ніколи не закохувався в Нью-Йорку.
Ти все одно хочеш звільнитися?
Так.
Я простежу, щоб про тебе подбали.
Як завжди.
Як думаєш, ти будеш готовий за 15 хвилин?
Так. Я народився готовим.
Добре.
Гей, Заро.
Так.
Дякую.
У тебе добре виходить продюсувати.
-Привіт. -Привіт.
-То ти їдеш? -Просто впорядковую речі.
Якщо тобі чи Джині потрібно щось із цього, скажи, доки я все не віддала.
Як там фільм?
Так, мамо, чому ти…
Чому ти погодилася на Принстон?
Бо мені потрібна зміна.
І мені буде легше не писати якийсь час.
А що?
Це ж не пов'язано з Крісом?
Ні. Ти була права щодо нього.
Я…
Так, я… Він змушував мене робити ті речі.
Листи з вибаченнями тощо.
Але… Я… Я не знаю…
За все наше життя
я змушувала тебе робити і гірші речі.
Коли мені було сім, я змусила тебе нести мене до Ейфелевої вежі.
О боже, точно.
І всю дорогу ти верещала.
Змушувала тебе сидіти зі мною, доки я не засну,
щоночі аж до мого 12-річчя.
І тобі за це не платили.
Ти ніколи ні про що за це не просила.
Коли тато помер,
я була лише нещасною 13-річною дитиною,
яка перекинула на тебе всі свої проблеми.
Я думаю про всіх тих дітей,
що мають великі мрії завбільшки з океан,
а їхні батьки кажуть, що не можна.
І є ти.
Я знаю, що б я не робила зі своїм життям…
у мене є ти…
і мені дуже пощастило.
Не знаю, чому я так довго не могла усвідомити,
що твоє щастя не позбавляє мене нічого.
Це має бути очевидно, і ти заслуговуєш бути щасливою,
заслуговуєш почуватися живою та отримувати увагу ззовні.
І нарешті… Я бачу тебе, мамо.
Це правда.
Гей.
Бути твоєю мамою — найкрутіше, що є в цьому світі.
Я знаю.
-Отже… -Що?
Не хочу змінювати тему, але…
Змінюй, швидко.
Як щодо Кріса?
Ні, з ним покінчено.
Кінець. Усе.
Повертаюся до реальності.
Знаю, останнім часом ти не любиш пасту. Борошно з манни краще?
Борошно тут ні до чого.
Це вуглеводи. У мене алергія на вуглеводи.
Не буває алергії на вуглеводи. Хіба що на глютен…
Більшість має таку алергію.
Ти впевнена?
Крісе, все буде добре.
Довірся мені. Час настав.
-Ходімо. -Серйозно, краще я залишуся тут.
Ні… Дай мені мою сумочку.
Ну ж бо, ходімо.
Обіцяю, це… Буде весело. Ми класно проведемо час.
Так.
Ні. Ходімо.
Ні. Буде чудово.
Слухай, усім начхати.
Ти просто хлопець у вельветовому піджаку, що заходить у магазин.
-Це замша. -Замша? Гаразд, ти зрозумів.
Мене не помічають.
У тебе дуже добре виходить.
Що відбувається?
Не знаю. Усі сьогодні як завжди.
Не може бути!
Так!
Добре. Як воно зветься?
Ківано. Рогата диня.
І для чого вона?
Від моєї деменції.
Гаразд, у тебе ж немає деменції.
Бо я їм рогату диню, а вона продається в цьому магазині.
Тому вперед. Мені треба три штуки.
Гаразд, зараз повернуся.
Візьмеш своє органічне авокадо?
Так, звичайно.
Вони всі органічні?
Думаю, так.
Крісе, зберися.
Я думав, їх продають дозами.
Брук?
Привіт.
Що ти тут робиш?
Лейла сказала, що їй терміново потрібна рогата диня,
це має допомагати від деменції,
що, як я тепер розумію, повна маячня.
Заро. Що ти робиш?
Гаразд, це… Як би це сказати?
Як би це сказати?
Боже. Я помилялася.
І мені шкода.
Так. Це було жорстко.
Мені прикро.
Пробач. Я перейшов межу.
Я була трішки…
Досить. Нам усім прикро, ми любимо одне одного, і це дуже мило.
Ми любимо одне одного.
Ми помилилися й шкодуємо, клас.
Слухайте, це все ненормально, і я думаю що тому все й виходить.
Як би це не було дивно, ви чудова пара.
Може, я не так собі це уявляла щодо кожного з вас, але я просто…
Я хотіла сказати вам, що, на мою думку, ви заслуговуєте на реальний шанс,
і я більше не чинитиму перешкод.
То ти нас спродюсувала? Нас щойно спродюсували?
-А вона молодець. -Так.
Ще б пак. Це ж моя донька.
Я, певно, піду собі.
Гарно вам провести час.
Слухай, я не знаю, що вона планувала,
але це правда, я тут ні до чого.
Можна мені дещо сказати? Лиш одне.
Так, звичайно. Що саме?
Багато часу свого життя я сприймав людей як належне.
Розумієш? Серйозно, Брук, до зустрічі з тобою
я не знав, ким це мене робило.
Ким це тебе робить?
Самотнім островом.
Я не хочу бути самотнім островом, Брук.
Мені для цього бракує інфраструктури.
Я не знаю, що це. Це просто…
Це… Крісе, це ризиковано.
То й що? Яка різниця? Хіба є причини не ризикнути?
Припускаю, кінець тебе не обходить.
Чому ми взагалі говоримо про кінець?
Ми ще й не починали.
Ну ж бо.
Добре. Що хочеш робити?
Ти справді хочеш це знати?
Брук, я хочу взяти візок,
хочу скласти список
і піти до того відділу пластівців,
бо він має крутезний вигляд, і я хочу…
Ти ніколи не бачив відділу пластівців?
Такого не бачив. Нереальний магазин.
Крутішого я ще ніколи не бачив. Я не жартую.
Не часто випадає нагода сходити за продуктами.
І не випадала нагода піти в магазин із тим, хто мені подобається.
То, може, почнімо там?
Схоже, досить непогане місце для початку.
Увімкнути дощик. Зараз.
Увімкнути грім.
Нехай залишаються скільки захочуть.
Додатковий час за рахунок Кріса.
Дякую.
Перепрошую. А хто там?
Це Кріс Коул? Це правда?
Не знаю, про що ви говорите.
Там лише моя мама зі своїм хлопцем.
ОДИН РІК ПО ТОМУ
БРУК ГАРВУД ВІДЛУННЯ
Давайте знімати.
Ось так.
Надішліть цифрову копію мені й режисеру,
а потім друковану копію Крісу, бо цифрову він не читатиме.
І я б хотіла подзвонити лінійному продюсеру.
Треба обговорити новий короткий жарт.
У мене є пара запитань.
А ще я б хотіла гарячої кави, коли у вас з'явиться нагода.
-Зрозуміло. -Дякую.
-О котрій сьогодні зідзвон? -О 19:00.
-Готовий до нічної зйомки? -Так, звичайно.
Ніколи не бачила, щоб ти не спав усю ніч
А твоя мама вважає інакше.
Стривай. Я про інше.
Іди геть!
Геть з мого офісу.
-Я не про твою маму. -Ні.
Ти знаєш, про що я казав? Я пожартував.
Замовкни.
-Пробач. -Більше сюди не повертайся.
-Вибач. -Ні.
Побачимося ввечері.
-Гаразд. Люблю тебе. -І я тебе.
Переклад субтитрів: Руслан Поліщук