‎UN SERIAL DOCUMENTAR NETFLIX
‎SAN DIEGO, CALIFORNIA, 2013
‎SĂRĂCIA E NASOALĂ ‎PHOENIX, ARIZONA
‎Iată-l!
‎Stați jos, băieți!
‎Ținta e la locul de muncă acum.
‎- Recepționat. ‎- Situația se poate agrava repede.
‎Coboară din mașină!
‎Șapcă albastră. Cămașă cu mâneci scurte.
‎Blugi albaștri, adidași albi.
‎Bob, de ce nu vii să spui ‎că nu ești D.B. Cooper?
‎În ajunul Zilei recunoștinței, în 1971, ‎a fost deturnat un zbor Northwest…
‎FBI n-a reușit să rezolve cazul…
‎Cooper a devenit o legendă ‎după ce a deturnat un avion
‎și s-a parașutat din el ‎cu 200.000 de dolari în numerar.
‎…hoțul temerar numit D.B. Cooper.
‎D.B. Cooper…
‎Poate cel mai isteț și sigur ‎cel mai îndrăzneț deturnător de avioane
‎din toate timpurile.
‎E incredibil că au trecut 50 de ani
‎de la cazul D.B. Cooper,
‎și e încă singura deturnare nerezolvată
‎din vremurile noastre.
‎Ce a realizat a fost uimitor.
‎A scăpat nepedepsit,
‎s-a revoltat contra sistemului ‎și nu a rănit niciun civil.
‎De aceea e legenda care a devenit azi.
‎Avem martori care vă plasau în Oregon
‎la momentul deturnării. Erați acolo?
‎Echipa mea nu are dubii ‎că l-am găsit pe D.B. Cooper.
‎Avem peste 100 de probe.
‎Avem de-a face cu un om ‎cu identități multiple, cu un escroc.
‎Sunt aici fiindcă vreau ‎să se afle adevărul.
‎Dacă doare, doare.
‎Cazul acesta e un maraton.
‎E un sacrificiu, o provocare. ‎Te obligă să-ți pui la îndoială mintea.
‎Te obligă ‎să crezi cu adevărat în imposibil.
‎Ideea e că nu mă ocup nici de teorii, ‎nici de folclor, nici de legende.
‎Mă ocup de fapte.
‎Alo?
‎O echipă de anchetatori ‎ai cazurilor închise
‎e convinsă că dv. sunteți infamul D.B.
‎Infam sau faimos? Credeam că era faimos.
‎Bine.
‎EPISODUL 1 ‎IA BANII ȘI SARI
‎LOS ANGELES, CALIFORNIA
‎Ancheta asta de zece ani ‎e cea mai lungă din cariera mea.
‎O întrebare care mi se pune mereu e:
‎„De ce?”
‎De ce ne ocupăm eu și soția mea,
‎de ce ne-am ocupat de un caz ‎de acum 50 de ani?
‎Mi-a afectat membrii familiei.
‎Am văzut cum eu și soția ‎am devenit frustrați.
‎Mi-am văzut copiii crescând
‎și am cheltuit mulți bani ‎de-a lungul anchetei.
‎Familia a acceptat să continuăm,
‎fiindcă toți credeau ‎că am descoperit adevărul.
‎24 NOIEMBRIE
‎Ce a reușit Cooper să realizeze ‎a fost foarte dificil
‎și l-a orchestrat perfect.
‎Mai ales că era ‎miercurea dinaintea Zilei recunoștinței,
‎…una dintre cele mai aglomerate zile ‎de călătorie.
‎Acum 50 de ani, eram student în anul doi ‎la Universitatea Oregon.
‎Îmi sunasem părinții
‎și le zisesem: „Am un zbor de 37 de minute ‎de la Portland la Seattle.”
‎Bătea soarele, dar era înnorat.
‎Am urcat pe treptele din spate, ‎m-am așezat în spate, pe stânga
‎și n-am observat pe nimeni în jurul meu
‎până am decolat.
‎Am observat că tipul de lângă mine
‎purta ochelari de soare.
‎M-am gândit: „Ce ciudat!”
‎„Cine se crede?”
‎Zborul de la Portland ‎la Seattle e foarte scurt.
‎Abia ai timp să bei ceva.
‎După ce avionul a decolat,
‎un bărbat care arăta ciudat ‎i-a dat un bilet stewardesei.
‎L-am ignorat.
‎Apoi, a spus…
‎STEWARDESĂ
‎„Vreau să citești biletul.”
‎Era tipărit,
‎„Dră, am o bombă în servietă.”
‎„Vreau să stai lângă mine.”
‎E începutul dramei extraordinare ‎ale lui D.B. Cooper.
‎Îmi amintesc cum vorbea,
‎apoi se ridica și se ducea la telefon.
‎Dar nu știam ce se întâmplă.
‎A cerut 200.000 de dolari americani ‎și patru parașute.
‎Una e să ceri bani,
‎dar parașute?
‎De ce vrea omul ăsta parașute?
‎Era foarte deștept. ‎Nu a comandat una sau două.
‎A comandat patru.
‎A crezut că-i vor da o parașută falsă
‎ca să moară. Dar dacă comandă patru,
‎„Ia un ostatic. Nu-i putem da una falsă.”
‎Foarte deștept, genial.
‎PUNEȚI CENTURA DE SIGURANȚĂ
‎Pilotul a venit și a spus: ‎„Avem probleme cu motorul,
‎o să rămânem fără combustibil.”
‎„Mutați-vă toți ‎în partea din față a avionului!”
‎În timpul acelui incident, ‎nu știam ce se întâmplă.
‎Încă zburăm, ‎nu avem de ce să ne facem griji.
‎Cooper n-a vrut ca avionul ‎să aterizeze până ce totul
‎…nu era gata la aeroport, ‎deci, a trebuit să zboare în cerc.
‎Se întuneca.
‎Devenea o noapte întunecată și furtunoasă.
‎Odată ce deturnătorul a aflat ‎că i s-au îndeplinit cerințele,
‎200.000 $ în numerar,
‎cam 1.000.000 la cursul de azi,
‎și parașutele puse la dispoziția lui,
‎avionul a coborât ‎pentru o aterizare în Seattle.
‎Lunetiștii urmăreau avionul.
‎Cooper i-a cerut ‎stewardesei să-nchidă geamurile.
‎Avionul s-a întunecat.
‎A ieșit o stewardesă, ‎un detectiv i-a dat o pungă mare cu bani.
‎Apoi, a ieșit după parașute ‎și toți pasagerii au coborât.
‎Eram la un kilometru de terminal, ‎așa că a venit un autobuz, ne-am urcat
‎și ne-am întors la aeroport.
‎Au coborât 36 de pasageri ‎din avion în Seattle aseară,
‎la bord rămânând patru membri ‎ai echipajului și deturnătorul.
‎Erau, probabil, ‎și 100 de jurnaliști acolo.
‎Agenții FBI intervievau pe toată lumea.
‎Au spus: „Ați fost deturnați.” ‎Și atunci am auzit prima dată.
‎Echipajul ne-a ascuns ce se întâmpla
‎pentru a nu crea panică.
‎Nu știam ce se întâmpla.
‎Am mers în cerc două ore și jumătate.
‎Nimeni nu știa că se întâmpla ceva.
‎- Când ați aflat? ‎- După aterizare. Când au adus banii.
‎Deturnătorul, îmbrăcat într-un costum, ‎cerea 200.000 de dolari
‎și avea o servietă despre care a spus ‎echipajului că ar conține explozibili.
‎Am văzut un acumulator mare ‎cu șase bețe de dinamită
‎înfășurate împrejur.
‎Și mi-a spus: „Tot ce trebuie să fac
‎e să atașez firul la acest dispozitiv
‎și murim cu toții.”
‎Am ajuns acasă și am început ‎să-mi dau seama
‎de faptul că, da, stăteam
‎lângă o bombă.
‎SEATTLE - AEROPORTUL TACOMA
‎În toamna lui 1971, ‎când deturnarea a avut loc,
‎experiența călătoriei cu avionul ‎era total diferită față de acum.
‎Intrai într-un aeroport ‎ca într-un supermarket.
‎- Bună! ‎- Bună!
‎- Destinația? ‎- Să spunem: „Unde e acțiunea.”
‎Îmi place când lumea întreabă ‎de securitatea din aeroport din '70.
‎Răspunsul, cel puțin ‎din ce țin minte, era:
‎„Ce securitate în aeroport?” ‎Nu-mi amintesc.
‎Nu era nevoie de detectoare de metale ‎sau să te descalți.
‎Nu erau câini.
‎Cu siguranță nimeni ‎nu te percheziționa și nici nu te scana.
‎Intrai, dădeai 20 de dolari
‎și luai un avion spre Dallas. Cam așa era.
‎Asta a făcut Cooper.
‎S-a dus să cumpere un bilet în ziua aia. ‎A fost foarte ușor.
‎Acesta a fost începutul ‎avântului călătoriilor cu avionul.
‎Voiau ca experiența să fie distractivă.
‎Ce fel de zbor e acesta?
‎Un zbor cu șampanie.
‎Din păcate, pe atunci, ‎stewardesele au devenit fetișizate.
‎DEZVELIRE ÎN AER
‎Când o însoțitoare de bord ‎Braniff International vă întâmpină,
‎este îmbrăcată așa.
‎La începutul anilor '70, ‎însoțitoarele de zbor aveau mari probleme.
‎Erau hărțuite sexual constant.
‎Nu erau plătite la fel de bine ‎ca bărbații cu care lucrau.
‎Aveau un program imposibil.
‎Erau supuse unor standarde riguroase ‎și nedrepte în privința aspectului lor.
‎Nu e doar frumoasă. ‎E teribil de deșteaptă.
‎Când D.B. Cooper ‎i-a dat biletul stewardesei,
‎a fost, poate, al zecelea ‎din ziua aia care-i dădea un bilet.
‎Pe atunci, să fii stewardesă era dificil,
‎și a devenit rapid ceva periculos.
‎Bande de deturnători au atacat ‎patru companii aeriene simultan.
‎Un vânzător de bilete din Houston, ‎Texas e mort, un altul e rănit.
‎Pirateria aeriană nu e ‎un fenomen tocmai nou.
‎12 SEPTEMBRIE 1970
‎Eram în CIA.
‎Primeam rapoarte despre deturnări
‎și venea cam un raport pe lună.
‎Apoi, numărul a crescut tot mai mult.
‎15 studenți radicali japonezi ‎înarmați cu săbii de samurai,
‎pistoale și bombe artizanale, ‎au deturnat un avion al Japan Airlines.
‎Desigur, acele deturnări ‎au avut un scop politic.
‎Pedepseau o țară, un grup.
‎Se prefăceau că erau mai mari ‎și mai răi decât erau de fapt.
‎Cum ați știut că are o armă?
‎M-a împuns cu ceva tare în spate.
‎A spus: „Mergem la Havana, Cuba. ‎Du-mă în cabină!”
‎Deturnai un avion doar din două motive.
‎Ca să ameninți ‎că omori oameni și să capeți bani
‎sau ca să călătorești, de regulă în Cuba.
‎Cubanezii aveau cam toți ‎convingeri radicale
‎și trebuiau să plece din țară.
‎Ce s-a dovedit a fi?
‎S-a dovedit a fi un pieptene metalic ‎cu un pix deasupra, într-un pulover.
‎CE PUTEM FACE PENTRU A OPRI DETURNĂRILE
‎Infracțiunea, ca orice formă ‎de artă, evoluează.
‎Astfel, cu deturnările, ‎forma de artă a evoluat
‎și cel mai mare artist dintre toți ‎a fost D.B. Cooper.
‎Cu răscumpărarea colectată din Seattle,
‎și patru parașute la bord, ‎avionul a zburat la Reno.
‎Cooper a verificat geanta cu bani, ‎s-a bucurat. Avea instrucțiuni.
‎A cerut să zboare cu 250 km/h, ‎ceea ce e lent pentru un avion,
‎cu flapsurile lăsate, la înălțime minimă.
‎Nici piloții nu știau
‎că aeronava era capabilă ‎să zboare atât de încet și de jos.
‎Și el a spus: „Se poate face, faceți-o!”
‎S-au îndreptat spre sud, ‎spre zona numită „Dark Divide”.
‎Tina Mucklow era singură ‎cu el în ultimul rând.
‎Nu avea emoții, părea amabil.
‎Doar că voia să se facă anumite lucruri.
‎Atunci, Cooper a trimis-o ‎pe Tina Mucklow în cabină
‎și i-a spus să nu iasă.
‎Era în spate singur.
‎În jur de ora 8:12, piloții ‎au avut o senzație de pocnire în urechi.
‎Presiunea din cabină s-a schimbat.
‎Treptele de la pupa au coborât.
‎Am zis controlorilor de trafic aerian ‎că amicul nostru a plecat.
‎Ca să apreciezi ce a făcut Cooper,
‎închide ochii, fă un pas și imaginează-ți ‎cum cobori treptele de la pupa.
‎E noaptea târziu, plouă mult.
‎Auzi motoarele unui avion în ureche.
‎Imaginează-ți că privești mijlocul beznei
‎și apoi cobori încă un pas și încă un pas.
‎Te uiți afară și te întrebi:
‎„Când e momentul să sar?”
‎Ori a evadat, ori a făcut ‎o gaură mare în pământ.
‎Dacă a făcut o gaură, va fi greu de găsit.
‎„Gaură în pământ,” adică a lovit un munte?
‎Da. E posibil, ‎dacă nu s-a deschis parașuta,
‎și-a asumat un risc.
‎Dacă nu i s-a deschis parașuta,
‎probabil va fi greu de găsit.
‎Dacă i s-a deschis, ‎credeți că a aterizat în siguranță
‎și a evadat pe nesimțite?
‎În acest moment, ‎nu pare să atârne din copaci.
‎Asta căutăm din aer.
‎Dacă a sărit cu parașuta ‎și a aterizat cu succes,
‎e posibil să fi reușit ‎să-și ascundă parașuta
‎și să fi scăpat.
‎Trupele au căutat în pădurea ‎de lângă Woodland și la est de Ariel,
‎dar nimeni nu știa unde a sărit, ‎unde a aterizat sau dacă a supraviețuit.
‎Principala problemă ‎cu care s-a confruntat FBI inițial
‎e că nu știa exact unde era avionul
‎când el a ieșit din avion.
‎Erau mai multe variabile. Dar vântul?
‎„Poate vântul v-a deviat.”
‎Deci, suprafața pe care caută ‎ar fi uriașă.
‎În acest moment,
‎sunt slabe șanse ‎să fie găsit în zona aceasta.
‎Dar ar putea să ne dea ‎piste pe care să continuăm.
‎De pe treptele acestea, ‎din spatele 727-ului,
‎crede FBI-ul că deturnătorul ‎și-a folosit parașuta
‎ca să sară undeva ‎între Seattle și Portland.
‎Mai devreme, se credea că poate a sărit ‎undeva mai aproape de Reno,
‎dar căutările în această zonă ‎au fost întrerupte.
‎De Ziua recunoștinței,
‎oamenii din toată lumea ‎au aflat de poveste.
‎Bărbatul dispăruse.
‎Cazul a devenit dintr-un act fenomenal ‎de piraterie aeriană,
‎o legendă populară americană.
‎ZIUA RECUNOȘTINȚEI ‎1971
‎Când s-a urcat aseară în avion, ‎era doar un pasager.
‎Dar azi, după ce a deturnat ‎un avion Northwest Airlines
‎răscumpărând pasagerii în Seattle,
‎apoi evadând cu parașuta ‎undeva între acel loc și Reno,
‎e descris de un serviciu de informații ‎ca maestru infractor.
‎Știți ce e asta? ‎E Jesse James care s-a întors.
‎A fost acum 100 de ani. Gândiți-vă!
‎L-au ucis pe Lincoln acum 100 de ani. ‎Și pe Kennedy, totul se întoarce.
‎- Credeți că e un erou? ‎- Sigur.
‎De ce?
‎Fiindcă tipul, evident, ‎a stat mult timp ca să plănuiască totul.
‎Și respect pe cineva ‎care stă mult timp să facă o treabă bine.
‎E una dintre cele mai abile pisici ‎de pe Pământ.
‎DETURNĂTORUL E CĂUTAT
‎Complexitatea cazului, ‎detaliile pe care nu le poți inventa,
‎a început cu aliasul deturnătorului.
‎Nu D.B. Cooper a fost deturnătorul.
‎În Portland, i-a dat numele Dan Cooper ‎vânzătorului de bilete
‎Deci, D.B. chiar e Dan Cooper.
‎S-a întâmplat
‎ca atenția mass-mediei să se axeze
‎pe asta și ca cineva să facă o greșeală.
‎FBI CAUTĂ DETURNĂTORUL
‎Autoritățile citeau un jurnal de bord
‎și un reporter a auzit „D.B. Cooper.”
‎Dan Cooper a devenit D.B. Cooper
‎din cauza a doi reporteri neglijenți.
‎Toată lumea și-a dat seama într-o zi:
‎„Nu e D.B. Cooper, ci Dan Cooper.”
‎Sincer, D.B. Cooper ‎e un nume mai șmecher decât Dan Cooper,
‎așa că a rămas.
‎Așa a început marca D.B. Cooper,
‎…pentru că fiecare erou ‎are nevoie de o marcă bună.
‎D.B. Cooper…
‎„D.B. Cine e ăla?”
‎Așa că D.B. Cooper, deturnătorul ‎a căzut din aer,
‎…și a aterizat pe Pământ ca erou.
‎În Pacificul de nord-vest , ai putea spune
‎că a fost un fel de zeu.
‎Omul a învins sistemul.
‎Oricând un tip are ‎atât de multă energie și succes.
‎toți îl susțin.
‎DETURNĂTORUL ÎNDRĂZNEȚ ‎DEVINE IUBIT DE PUBLIC
‎Lumea a scris piese, a vândut tricouri,
‎totul în onoarea primului și singurului om ‎care a rămas nepedepsit pentru deturnare.
‎Cred că D.B. Cooper va trăi în continuare ‎pentru că nu l-au găsit.
‎Cazul e atât de american.
‎E eroul-victimă care învinge sistemul.
‎Cooper a înviat imnul cultural
‎de pe vremea eroilor ca Billy the Kid,
‎a bandiților faimoși ‎și a jefuitorilor de bănci.
‎George „Machine Gun" Kelly,
‎Baby Face Nelson
‎și John Dillinger.
‎Noi prețuim proscrișii.
‎Suntem fascinați ‎de cei care încalcă regulile
‎pentru că 95% dintre noi nu o fac.
‎Toți vor să știe cine a fost D.B. Cooper.
‎Pe măsură ce timpul a trecut,
‎a devenit un mister tot mai mare.
‎Probele arată că Cooper ‎sigur avea experiență militară
‎ca să ducă la capăt ‎cu succes un asemenea delict.
‎Când ne întoarcem ‎dezvăluim un indiciu important
‎despre identitatea lui D.B. Cooper.
‎În acest moment, mulți oameni au jucat ‎rolul lui D.B. Cooper.
‎Există multe motive pentru care ‎D.B. Cooper a rămas atât de prezent
‎în atâtea tipuri de cultură populară.
‎Ca în cazul Ameliei Earhart, știm puțin ‎despre ce s-a întâmplat.
‎Occidentul trebuie să aibă ‎un răspuns la fiecare întrebare.
‎E frustrant când o poveste ‎nu are un final.
‎Nu trebuie să fie fericit, dar e nevoie ‎de un punct la sfârșitul propoziției.
‎Cazul lui D.B. Cooper e un exemplu
‎de propoziție care a rămas neterminată.
‎În acest moment, ‎mai mult de 1.000 de suspecți
‎au fost cercetați de FBI,
‎iar unii dintre acești suspecți ‎au fost foarte convingători.
‎Richard Floyd McCoy ‎era un suspect remarcabil.
‎URMĂRIT DE POLIȚIE
‎A fost în Vietnam, un parașutist expert.
‎McCoy a mai deturnat un 727 ‎și s-a parașutat
‎la cinci sau șase luni după D.B. Cooper.
‎Dar există o mare problemă.
‎Martorii care l-au văzut pe Cooper ‎s-au uitat la McCoy
‎…și au spus: „Nu e el.”
‎Duane Weber a mărturisit pe patul ‎de moarte și semăna cu al doilea portret.
‎Trăia o viață dublă. ‎Una ca broker de asigurări fermecător,
‎cealaltă, ca infractor de carieră.
‎A fost arestat, cred, de 16 ori,
‎dar nu există dovezi că era antrenat ‎să sară cu parașuta.
‎Era un infractor căruia îi era greu ‎să stea în închisoare.
‎Și mai e și Barb Dayton.
‎Ea a mărturisit că e D.B. Cooper.
‎Și-a făcut prima schimbare de sex ‎din Washington.
‎Ea era Bobby,
‎iar Bobby era un tip dur, un luptător.
‎Barb era bibliotecară și drăguță.
‎Era deghizarea supremă.
‎Ca bărbat, Bob Dayton ‎era un tip ranchiunos.
‎Marinar comercial, putea sări din avioane.
‎Dar problema e
‎că nu există nicio dovadă concretă ‎care s-o asocieze pe Barb Dayton
‎cu cazul lui D.B. Cooper.
‎Unii au crezut că a fost Ken Christiansen.
‎Lucra la Northwest Orient Airlines.
‎Alții credeau că e Sheridan Peterson.
‎Peterson lucra la Boeing,
‎dar din mai multe motive tehnice, ‎ambii au fost excluși.
‎Chiar dacă încă nu știm ‎cine a fost Cooper, ce e remarcabil
‎…e cât de mult se identifică oamenii ‎cu Cooper după 50 de ani.
‎Suntem în Vancouver, ‎Washington, la Victor-23.
‎E un bar cu tema D.B. Cooper.
‎Avem Pilsner Schaffner aici,
‎berea blondă Zborul 305 aici,
‎IPA-ul nostru Deturnător, ‎Deturnătorul nostru fără cap,
‎și IPA-ul nostru Kerosen.
‎Și motivul pentru care lumea încă încearcă ‎să-l includă în film și cultură.
‎Sper să fii gata.
‎Povestea mult mai interesantă
‎decât cea a unui tip care a sărit ‎dintr-un avion și a dispărut,
‎este fascinația pentru ea.
‎Uite! A marcat ‎punctul de aterizare al lui D.B.
‎E o nebunie.
‎În privința lui D.B. Cooper ‎în ultimii 50 de ani,
‎probabil că nu suntem ‎mai aproape de a ști cine a fost.
‎Uită-te la tine!
‎Să sun la FBI ‎să le spun că l-am găsit pe D.B. Cooper?
‎Glumesc.
‎Toți vor să rezolve un mister nerezolvat
‎…de cele mai strălucite minți ‎și cele mai bune agenții din țară.
‎După 50 de ani,
‎…cazul Cooper e aproape Graalul ‎cazurilor nerezolvate.
‎LOS ANGELES, CALIFORNIA ‎2016
‎Bună dimineața! Eu sunt Tom Colbert.
‎Eu și soția mea, Dawn Kay, din colț,
‎am înaintat cazul.
‎Am primit pontul.
‎Pentru mine, ‎totul a început când m-a sunat un prieten
‎pe nume Rich Kashanski.
‎Îl cunosc pe Rich de 25 de ani. ‎Încetez orice activitate când sună Rich.
‎Eram în mijlocul unui proiect ‎și am zis: „Rich, ce faci?”
‎LAS VEGAS, NEVADA
‎Eram în Vegas. ‎Filmam o serie de spoturi informative.
‎Și prietenul unui prieten
‎mi-a spus că un jucător de jocuri de noroc ‎știe cine e D.B. Cooper.
‎Am dat ochii peste cap. ‎A zis: „Nu, Tom, ascultă!”
‎„Am filmat un tip.”
‎I-am spus: „Tipul pare credibil
‎și e dispus să fie supus ‎la detectorul de minciuni.”
‎„Doar așa mă veți crede ‎și sunt dispus să fac asta.”
‎Mi-am dat seama ‎că dacă pontul se verifică,
‎rezolvăm unul din cele mai importante ‎cazuri nerezolvate din istorie.
‎Ce am găsit pe caseta ‎lui Ron Carlson a fost revoluționar.
‎Povestea a început cu Ron Carlson ‎care vindea droguri pe coastă
‎cu mașina lui rapidă.
‎Am venit să spun o poveste ‎care cred că e reală
‎și care-l privește pe D.B. Cooper.
‎Nu l-am cunoscut pe D.B. Cooper
‎până în 1978.
‎L-am cunoscut,
‎sincer,
‎era furnizorul meu de cocaină.
‎Un tip numit Dick Briggs.
‎Aproape de când ne-am cunoscut,
‎mi-a spus că era, de fapt, D.B. Cooper.
‎Spunea: „Nu mă crezi, nu?
‎Am ajuns împreună la o petrecere în 1980.
‎Și el a zis: „O să-ți spun ‎ceva care-ți va dovedi cine sunt.”
‎A spus: „Vezi cuplul de acolo?” ‎Am spus: „Da?”
‎A spus: „Ei și fiul lor…” ‎Păreau un cuplu de hipioți.
‎„…sunt cei care îmi vor găsi banii.”
‎Dick Briggs a zis: ‎„Pe malul ăla nordic, în trei zile,
‎îmi vor găsi niște bani.” ‎Adică, banii lui Cooper.
‎Și atunci am știut, „Uau!”
‎10 FEBRUARIE 1980
‎Banii au fost găsiți aici,
‎la câțiva zeci de metri ‎de malul râului Columbia.
‎Urma să fac focul ‎și aveam niște lemne pe braț.
‎M-am pregătit să-l așez ‎și fiul meu mi-a zis: „Stai, tată!”
‎A făcut cu grebla loc în nisip ‎și erau acolo.
‎Au ieșit la suprafață.
‎Un copil a condus FBI-ul ‎la punctul de pornire al unei piste
‎care speră să elucideze ‎misterul de opt ani și jumătate
‎al deturnătorului D.B. Cooper.
‎La câteva zile după petrecere, ‎apare notificarea de știre.
‎Și scria că au găsit, ‎cred că 6.000 de dolari
‎din banii lui Cooper.
‎Apoi, când au arătat oamenii ‎care au găsit banii,
‎era același cuplu de la petrecere.
‎De când îi știam ‎pe Brian Ingram și pe familia lui,
‎nu văzusem nimic care să indice ‎că avea vreo legătură vicioasă
‎…cu banii.
‎Cred că Brian Ingram ‎e un spectator nevinovat,
‎împreună cu familia lui, în cazul Cooper.
‎Deși acestea sunt primele piese ‎ale acestui puzzle
‎care apar după ani de zile, ‎nu se potrivesc atât de ușor.
‎Deodată, după 40 de ani, aveam un tip
‎care pretindea că Dick Briggs ‎lăsase banii pe plajă,
‎arătând că fusese planificat ‎și că Cooper putea fi viu.
‎Atunci m-am întors la soția mea ‎și am zis: „Cred că e un pont bun.”
‎Dick Briggs era perfect capabil
‎să facă ce trebuia ‎pentru a deturna avionul.
‎Potrivit lui,
‎fusese soldat al Forțelor speciale ‎în Războiul din Vietnam.
‎Era un parașutist desăvârșit.
‎Cunoștea zona. ‎Sunt sigur că plănuise asta.
‎Avea abilități fizice și mentale.
‎Un om foarte inteligent,
‎dar care scăpase cumva de sub control.
‎Unul dintre colegii lui de facultate ‎a zis că Dick își pierdea cumpătul.
‎Credea că e bipolar.
‎Se enerva după câteva beri
‎și arunca pubele prin ferestre.
‎Mulți se temeau de el.
‎Era un halterofil, ridica 192 kg.
‎I se spunea Bugsy ‎pentru că era ca un veverițoi.
‎Când l-am cunoscut pe Dick Briggs,
‎…soțul meu i-a oferit un cocktail.
‎Dick a luat o gură de bourbon
‎și a început imediat să mănânce paharul.
‎Îi curgea sânge pe față. Mesteca sticla.
‎Conform familiei lui, ‎Dick Briggs făcea multe trucuri.
‎Putea să ia un ac de pălărie, ‎să și-l bage în antebraț
‎să-l scoată și să nu sângereze.
‎Odată, ne-am dus într-un orășel
‎care, în fiecare an, ‎găzduia un festival D.B. Cooper.
‎PETRECERE D.B. COOPER
‎Spunea doar: „Vreau să spun ‎oamenilor ăstora cine sunt.”
‎Și: „Sunt aici pentru mine.”
‎Avea acel gen de ego
‎care era necesar pentru a fi D.B. Cooper.
‎Cred că D.B. e ‎cel mai tare tip din America.
‎COLȚUL LUI COOPER
‎BEVERLY HILLS, CALIFORNIA
‎- E pornit? ‎- Da.
‎- Lasă-mă să focalizez. ‎- Perfect.
‎Când mi-am dat seama ‎că Dick Briggs poate fi Cooper,
‎am început să documentez ancheta,
‎…ca s-o pot vinde până la urmă ‎ca documentar.
‎Când Rich mi l-a adus ‎pe narcotraficantul Ron Carlson,
‎…am verificat ca să mă asigur ‎că spune adevărul despre Dick Briggs.
‎L-am intervievat pe Ron Carlson ‎de trei ori, o dată cu poligraf.
‎Bine, o să întorc scaunul.
‎L-am pus pe agentul FBI, ‎Jack Trimarco, să facă testul.
‎Am fost la școala poligrafică
‎de la Institutul Poligrafului ‎al Departamentului Apărării.
‎…la Fort McClellan, Alabama.
‎Jack Trimarco e cel mai bun ‎când vine vorba de poligraf.
‎A făcut peste 3.500 ‎de audieri cu poligraful.
‎Aplecați-vă în față pe scaun!
‎Brațele în față ‎ca și cum săriți în piscină.
‎Asta vine în jurul mijlocului.
‎Orice se întâmplă la nivel fiziologic,
‎care e o anomalie, ‎îmi va fi raportat clar și tare.
‎Adică, cum se schimbă corpul ‎în acele câteva secunde prețioase
‎în care o persoană știe că minte.
‎Testul urmează să înceapă.
‎V-a spus vreodată Dick Briggs ‎că e D.B. Cooper?
‎Da.
‎La întrebarea:
‎„Dick Briggs v-a spus că e Cooper?”
‎s-a descurcat foarte bine.
‎Ați mințit vreodată o autoritate?
‎Nu.
‎După testul cu detectorul de minciuni, ‎i-am zis lui Rich: „Spune adevărul.”
‎Deci, am început să facem cercetarea ‎ca să vedem dacă Dick Briggs era Cooper.
‎D.B. Cooper era un tip ‎în genul lui Walter Mitty.
‎Încă din copilărie, ‎își întărise încrederea în sine
‎imaginându-și aventuri fantastice ‎în care, desigur, el era eroul.
‎JOHN RICHARD BRIGGS A MURIT VINERI ‎ÎN URMA UNUI ACCIDENT DE MAȘINĂ
‎Într-o zi, am aflat ‎că Dick Briggs a murit în mod misterios.
‎Prietenii lui cred că a fost ucis.
‎A fost un accident de mașină ‎în pustietate, în Portland.
‎Înainte de asta, a vorbit despre Vietnam.
‎Dar acolo, povestea lui ‎avea o problemă reală.
‎Am petrecut opt luni pe pista aceea.
‎Chiar credeam că el e Cooper.
‎Dar apoi am aflat că nu fusese ‎în Vietnam, nu se putea parașuta.
‎Era un războinic cu jumătate de normă ‎în Forțele Aeriene,
‎deci nu fusese nevoit ‎să meargă în Vietnam. În acel moment,
‎m-am uitat la el zicându-mi: ‎„Am găsit omul greșit.”
‎Iată faptele așa cum le știm.
‎Cooper era un bărbat înalt cu ten închis.
‎Dick Briggs era un bărbat scund, îndesat, ‎un bărbat gigantic, musculos.
‎Nu Briggs era omul.
‎Era doar un fanfaron care spunea: ‎„Sunt D.B. Cooper.” Știi?
‎Ne gândeam: „Hei, s-a terminat.”
‎Ron Carlson s-a simțit oribil, ‎căci, timp de 40 de ani,
‎i s-a spus că omul ăsta e Cooper.
‎Nu arăta ca el, ‎dar l-a crezut, căci i se găsiseră bani.
‎Turnurile și cotiturile acestei situații
‎mi-au schimbat părerea aproape despre tot.
‎Deci, nimic nu mă va mai surprinde.
‎Toți cei care caută experiența Cooper ‎sunt cuprinși de un blestem Cooper.
‎Nu știm cine e sau a fost, ‎de unde a venit sau unde s-a dus.
‎Cazul acesta e compromis.
‎Când aproape îți zici ‎că știi cine e deturnătorul,
‎apare ceva și îți arată că te înșeli.
‎Cazul acesta nu s-a rezolvat ‎și încă îl căutăm pe D.B. Cooper.
‎S-ar putea să nu aflăm ‎ce a pățit D.B. Cooper sau cine e,
‎dar atracția ‎misterului nerezolvat persistă.
‎Când am început cazul, m-am gândit ‎că pot rezolva și cazul ăsta.
‎Pe atunci, lucram ca reporter ‎și scriitor în sudul Manhattanului.
‎Scriam despre infracțiuni.
‎Ca reporter de investigații, ador
‎să mă ocup de cazurile dificile, ‎de chestiile imposibil de rezolvat.
‎Când am primit un pont ‎despre D.B. Cooper, am știut că e al meu.
‎Trebuia să-l caut.
‎Am scris o carte despre caz, ‎prima mea carte.
‎M-am gândit: „Dacă rezolv cazul,
‎premiile Pulitzer și toate recompensele ‎ar fi ale mele.”
‎Random House Audio prezintă ‎Skyjack: The Hunt for D.B. Cooper
‎de Geoffrey Gray.
‎Sunt Geoffrey Gray.
‎Mi-a luat peste patru ani
‎și vă spun că blestemul există.
‎De-a lungul deceniilor,
‎unii suspecți au dispărut, ‎alții și-au înscenat morțile.
‎Un om aproape a murit într-un submarin ‎făcut la comandă
‎când scana fundul unui lac ‎pentru recompensa deturnătorului.
‎Un reporter a încercat să se sinucidă ‎după ce suspectul lui
‎s-a dovedit a fi un escroc.
‎POVESTEA ESCROCHERIEI D.B. COOPER
‎Doar un program constant de electroșocuri
‎…l-a făcut să redevină coerent.
‎Am început să văd
‎că nu era vorba de Cooper, ‎ci de cei care îl urmăreau.
‎BUN VENIT, AGENȚI!
‎Oameni ca Tom Colbert și alții, ‎și oameni ca mine.
‎Nu pot să nu-l admir.
‎La nivel psihologic, acest caz te duce ‎în divizia întunecată.
‎Acest caz ridică întrebările: ‎„Cine ești?” ”În ce crezi?”
‎„În ce vrei să crezi” ‎și ”Ce s-a întâmplat de fapt?”
‎Singurul mai faimos decât D.B. Cooper ‎va fi cel care-l găsește.
‎Am ajuns să am patru suspecți
‎despre care credeam ‎că sunt toți D.B. Cooper.
‎M-am retras: „De ce am ajuns ‎în punctul ăsta
‎în care cred ‎că patru oameni sunt același tip?”
‎Asta e problema. ‎E goana după aur, într-un fel.
‎Vrei să demonstrezi atât de mult ‎că suspectul tău e el,
‎încât credințele tale ‎iau locul logicii tale.
‎Patru oameni nu pot fi el, ‎iar unele lucruri nu pot fi adevărate.
‎PORTLAND, OREGON ‎2011
‎Ne-am întors aici.
‎Stai, iar înregistrăm trenul. ‎Așteaptă! Scuze!
‎Când ne-am dat seama ‎că Dick Briggs nu era D.B. Cooper,
‎am zis: „O fi avut un partener?”
‎Tenacitatea lui Tom ‎e uimitoare. Nu renunță.
‎Când vede o fundătură, ‎eu zic: „Bine, gata,”
‎el doar continuă.
‎Am luat o decizie. ‎Să sun la poliția din Portland
‎și să găsesc niște ofițeri antidrog.
‎Am sunat și am zis: „Vreun ofițer antidrog ‎își amintește de un Dick Briggs?”
‎După o săptămână,
‎m-a căutat un octogenar.
‎Îmi dă între șase și doisprezece amici ‎de-ai lui Briggs din cartier.
‎Am început să-i cercetez, unul câte unul, ‎și să aud povești despre el.
‎Ultimul tip pe care decid să-l sun ‎e cel care mă sperie,
‎un anume Durduliul Hunt.
‎Am văzut filme cu cowboy
‎cu un tip numit Durduliul ‎care scoate o pușcă.
‎De ce ți se spune Durduliul?
‎Când aveam nouă luni, cântăream cam 16 kg.
‎Zi-ne despre amicul lui Briggs!
‎O dată, Dick Briggs ‎l-a prezentat pe un prieten.
‎Iar tipul ăsta a scos ‎niște tăieturi din ziarele locale,
‎spunând că el e o Beretă Verde ‎și un câștigător de medalii în armată.
‎Am aflat că partenerul lui Dick Briggs
‎era un anume Robert Rackstraw.
‎Și asta a schimbat totul.
‎Am comparat o poză ‎cu Rackstraw la vârsta aceea
‎cu portretul-robot al lui D.B. Cooper.
‎Iar fotografia lui Rackstraw ‎era aproape identică.
‎Aveți antrenamentul cu parașuta, ‎cum ați menționat,
‎trecutul dv. sugerează ‎că ați fi putut fi D.B. Cooper.
‎Aș fi putut fi.
‎Omul ăsta are setul de aptitudini.
‎În acel moment, am știut ‎că-l avem pe D.B. Cooper.
‎Am spus: „Mulțumesc, Iisuse.”
‎Cu Rackstraw, cred că am rezolvat ‎un caz vechi de 50 de ani.
‎Sunt multe mici minuni ‎de la Dumnezeu aici,
‎în care sunt lovit în cap: ‎„Cum am găsit asta?”
‎Vreți să declarați ‎dacă sunteți sau nu D.B. Cooper?
‎Cu o asemenea poveste, ‎să fie ficțiune sau fapt?
‎În primul rând, depinde ‎de poporul american cum iese asta.
‎Când echipa mea l-a cercetat pe Rackstraw,
‎a aflat ce făcea când nu sărea din avion.
‎Avea identități false, ‎mai multe condamnări penale.
‎Tipul e ieșit din comun. N-o să vă vină ‎să credeți ce nebunesc devine totul.
‎Sunteți D.B. Cooper?
‎Nu pot vorbi despre așa ceva.
‎Nu pot vorbi despre nimic de genul ăsta.
‎Subtitrarea: Constantin Ursachi