DOKUMENTÁRNÍ SERIÁL NETFLIX
Po všech těch letech stále hledají D.B. Coopera.
Tuto oblast prohledala několikrát FBI,
armáda i amatérští hledači pokladů.
Spousta lidí si zkouší představit, co se mohlo stát.
Policisté stále neví, jestli je mrtvý nebo živý.
Pro ně je to uprchlík. Pro ostatní legenda.
Každý se zaměřuje na jinou oblast.
Někdo hledá peníze, jiní zase zkoumají dráhu letu.
Každý má svůj přístup.
Lidi vážně chtějí vědět, jak to bylo.
Je to lidská přirozenost. Ale nakonec do toho všichni spadnou.
Snažíme se ty jeho peníze najít pomocí technologií.
Prohledám místo, kde se ty peníze našly.
Mám důvody věřit, že je naživu.
Nikdy jsem ten případ nechtěl nechat být,
protože ten poklad je příliš cenný.
Ten příběh je až moc dobrý. Říct, že končím
a už se tím nechci zaobírat, o dost bych přišel.
Vcucne vás to do Cooperova víru.
Tak vítejte na palubě. Roztočíme to.
EPIZODA 2 NEVINNÝ LIDI SE NESCHOVÁVAJÍ V KONTEJNERU
Z dnešního soudu v okrese San Joaquin
je Rackstraw držen na samotce.
Částečně proto, že FBI stále věří,
že by mohl být D.B. Cooper.
Jste ochotný nám říct, zda jste nebo nejste D.B. Cooper?
Mám strach z výšek.
Když jsme zjistili, že ho FBI v letech 1978 a 1979 vyšetřovala,
řekli jsme si: „Páni, měli ho.“
Ale nedokázali mu to.
Když jsem o Rackstrawovi v roce 2011 slyšel poprvé,
řekli jsme si, že máme dostatek talentů na založení týmu.
V týmu jsem byl já jako právník,
pár lidí z armády, spousta vysloužilých vyšetřovatelů
a několik lidí z rozvědky.
Vytvořili jsme čtyřicetičlenný tým.
Unikátní byl v tom,
že většině našich členů bylo víc jak 50 let.
V tomhle věku končí službu.
Jsou do případu zapálení.
Říkají si, že už možná nejsou v první linii,
ale pořád mohou nabídnout své zkušenosti.
Věřili, že můžou něco objevit.
Jsem přesvědčený, že je jen málo nevyřešitelných případů.
Měli jsme důkazy o muži jménem Robert Rackstraw.
Když se podíváte na jeho minulost,
uvidíte, že měl výcvik, schopnosti i povahu něco takového dokázat.
Ten chlap vedl zajímavý život.
V mládí to byl výtržník.
Kradl, pil,
ale pak objevil armádu.
Připravený?
Jo!
Teď!
Jeho rodina nám řekla, že armáda Boba zachránila.
Do Vietnamu jsem dorazil v lednu 1968.
Rackstraw se tam objevil v roce 1969.
Udělali z něj náhradního pilota.
Prošel přes Kena Overturfa.
Poprvé jsem Roberta Rackstrawa potkal ve Vietnamu.
Hledal jsem piloty a Robert se přihlásil na misi.
Ten projekt se jmenoval Projekt levý břeh.
Byla to přísně tajná zaměřovací mise
s cílem nalézt nepřátelský cíl.
Pilotům hrozila smrt, což bylo nejspíš důvodem,
proč bylo tak málo dobrovolníků.
Věřím, že pro Rackstrawa
to byl adrenalin.
Toužil po vzrušení.
Byl to šílenec.
Ale dalo by se říct, že měl koule.
Povedlo se mu totiž pár divokých kousků.
Když jsem byl velitelem čety, ztratili jsme jeden stroj
a všechny čtyři členy posádky.
Přišli jsme o Jacka Knappa, Booglea, Smittyho a Heidiho.
Ano, byli to čtyři skvělí muži.
Zamířit.
Pal.
Zamířit.
Pal.
Zamířit.
Pal.
Po Vietnamu byl Rackstraw převelen do leteckého výcvikového střediska
ve Fort Rucker v Alabamě.
Nicméně krátce po příjezdu měl problémy,
když byl potrestán za domácí násilí.
Také se zjistilo, že zfalšoval
spoustu svých vojenských záznamů.
Zklamalo mě, když jsem zjistil,
že není takový, jak se prezentoval.
TRESTNÍ ZÁZNAM 1969-1970 SLOUŽIL VE VIETNAMU
Rackstraw byl vyřazen z armády.
S jeho výcvikem se dalo čekat,
že ho mimo armádu čeká slušná kariéra.
A nebyl zrovna nadšený.
Napsal rozezlený dopis armádě, kde stálo:
„Nerad bych využil své schopnosti mimo armádu.
Takového nepřítele nechcete.“
1971 PROPUŠTĚN Z ARMÁDY
1971 ÚNOS LETADLA JAKO D.B. COOPER?
Bob Rackstraw je můj bývalý manžel.
Vzali jsme se v roce 1974.
Zrovna jsem se rozvedla
a měla jsem dvě úžasné děti.
Měl moje děti rád,
ale byli jsme svoji sotva dva roky.
RACKSTRAWOVY RODINNÉ NAHRÁVKY
Byla to s ním divoká jízda.
Nebyl to obyčejnej chlap,
co jde každý den do práce a pak čeká večeři na stole.
Miloval vzrušení.
Bral mě na všechna možná místa,
jako bychom byli nějací boháči.
Věřila jsem mu.
Nikdy jsem se ho neptala na plat,
ale pak si otevřel tiskárnu v San Jose.
Zfalšoval můj podpis,
aby na ni dostal půjčku.
A to jsem tehdy samozřejmě nevěděla.
Robert Rackstraw byl fascinující člověk,
hlavně v 70. letech.
Když jsem začala procházet dokumenty v našich archivech,
našla jsem soudní záznamy z případu vraždy.
V srpnu 1977
se na mě obrátil jeden muž s žádostí o pomoc.
Chtěl, abych našel jeho zmizelého bratra Philipa Rackstrawa.
Věřil, že se jeho bratr Philip mohl stát obětí vraždy.
Rackstrawovi zkrachovalo několik firem
a tak se vrátil do Valley Springs.
Jeho matka zemřela na rakovinu.
Nevlastní otec mu chtěl pomoct, tak spolu začali podnikat.
S těžkou technikou, stavařinou a tak podobně.
Robert Rackstraw podváděl otcovy klienty.
Jeho otčím to zjistil.
Odnesl účetnímu pytle plné účtenek.
Toho večera pytle zmizely.
Rackstraw se stal podezřelým,
protože řekl všem z rodiny,
že jeho otčím Philip odjel na Havaj.
Z důkladného vyšetřování vyplynulo,
že Philip Rackstraw na Havaji nebyl.
Snažil jsem se je přesvědčit, aby se porozhlédli kolem.
Aby se podívali, jestli někdo někoho na pozemku nezakopal.
Protože psi se z toho místa nechtěli hnout.
Na pozemku se našla prohlubeň,
tak začali hledat a objevili jeho ostatky.
Byl střelen do týlu.
ROBERT RACKSTRAW, 34 LET, ZADRŽEN
OBVINĚN Z VRAŽDY A KRÁDEŽE CIZÍ VĚCI
Robert Rackstraw se dostavil k soudu na kolečkovém křesle.
Tvrdil, že jde o zranění z Vietnamu, ale neexistovaly o tom záznamy.
Pohled na muže na muže na vozíku,
sympatického, se slzou v oku, který předstoupil před porotu a řekl:
„Nezabil jsem ho, ale toho vraha najdu.“
Porota na to skočila. Nevinen.
1978 - ZPROŠTĚN VINY V PŘÍPADU VRAŽDY PHILIPA RACKSTRAWA
Pamatuju si, že poprvé jsem ho osobně potkal
v soudní síni.
A kdyby pohled uměl zabíjet,
přísahám, že bych byl na místě mrtvý.
Nikdy ten jeho pohled nezapomenu.
Věřím, že Bob Rackstraw
mohl zastřelit vlastního otčíma bez toho,
aniž by si to kdy vyčítal.
Tomu věřím.
Sedmdesátá léta byla pro Rackstrawa opravdu komplikovaná dekáda.
Po soudu ohledně vraždy
ho čekalo obvinění z držení výbušnin,
falšování šeků a dalších možných podvodů.
Včera byl Rackstraw odsouzen za falšování šeků ve výši 46 000 dolarů.
Porota ho odsoudila po třítýdenním procesu,
který stál okres San Joaquin stovky tisíc dolarů.
Částečně kvůli tomuto automobilu,
které okresní prokurátor koupil a odpálil, aby porotě ukázal,
co může zoufalý muž udělat s výbušninou,
jakou policie u Rackstrawa našla.
Letos Rackstraw nerozporoval
obvinění z pronájmu tohoto letadla ve Stocktonu.
Údajně vyslal nouzový signál nad oceánem západně od Monterey
a když ho letadla pobřežní stráže hledala, přistál v Orange County,
kde letadlo přebarvil a změnil mu identifikační čísla.
Pokusil se vyhnout soudu v případu výbušnin.
Celé to nafingoval.
Když se policisté ve Stocktonu zeptali na D.B. Coopera,
Rackstraw se dovolal práva na přítomnost právníka
a výslech byl ukončen.
V tuto chvíli je pouze zajímavým podezřelým,
který čelí dalším soudním řízením,
zatímco FBI pokračuje ve vyšetřování.
Myslíte, že byste se mohl stát jedním z podezřelých?
Ano. Kdybych byl vyšetřovatel, nevylučoval bych se.
To ne. Ani nikoho podobného.
Byl jste tou dobou ve Washingtonu?
Byl jsem ve Washingtonu několikrát.
FBI si to všechno ověřila. Proto mě pořád pronásledují.
FBI přesně věděla, co byl Robert Rackstraw zač.
Podezřívali ho, že je D.B. Cooper,
ale nechali se přesvědčit, aby hledali dál.
Možná ho tenkrát vyřadili z dobrého důvodu,
ale ve skutečnosti jim proklouzl mezi prsty.
A já se snažím zjistit, co se sakra stalo.
Proč to FBI udělala?
Proč by chránili někoho,
kdo podle nich mohl ten zločin spáchat?
Máme informace,
že Rackstraw byl napojený
na CIA,
co se týče tajných operací
a dalších přísně tajných misí.
CIA má za úkol
starat se hlavně o národní bezpečnost,
ale většina jejich aktivit probíhá v zámoří.
I když podnikají i domácí mise,
kdy hledají špióny.
Jednoho dne přijel k naší jednotce nějaký chlap.
Jezdil džípem s přidělanými kulomety vzadu.
Už nějakou dobu byl v džungli.
Potřeboval si trochu odpočinout.
Představil se, že je ze CIA.
S Rackstrawem si okamžitě okamžitě sedli.
Po pár dnech jsem viděl Rackstrawa,
jak s tím chlápkem odjíždí v jeho džípu.
Byl pryč nejméně tři dny.
Věřím, že to byl okamžik, který mu později mohl otevřít
cestu ke spolupráci se CIA.
ÍRÁN
Pracoval pro Bell Helicopter v Íránu
a nejsem si úplně jistá, jak by to v 70. letech dokázal
bez nějaké formy prověrky od CIA.
Bylo to krátce předtím,
než byl svržen Šáh.
Ajatolláh už byl v oblasti.
Lidé z Bell Helicopter
tou dobou cvičili Šáhovy piloty vrtulníků.
NIKARAGUA
Byl v Nikaragui,
když začala aféra Írán-Contras. Byl do toho zapletený.
Někteří to nazývají skandálem, jiní tragédií.
Dnes bylo s překvapením odhaleno, že až 30 milionů dolarů
z ilegálního obchodu se zbraněmi s Íránem skončilo v rukách
protivládních sil v Nikaragui nazývaných Contras.
Spojené státy nevyměnily lodě a letadla plná zbraní
za návrat amerických rukojmích. A ani se to nestane.
Přiznejme si, že mluvíme o agentovi CIA,
ne o zaměstnanci.
Najali ho jako pilota.
1985 ÚDAJNĚ PLNIL TAJNÉ MISE PRO CIA
Musí být tucet žen, kterým se chlubil, že je v CIA.
Mluvili jsme s policisty, kteří ho zatkli za zločiny.
Řekl jim: „Patřím k CIA.“
Jestli byl agentem CIA,
jak mnozí tvrdí,
možná to CIA nechce zveřejnit
z důvodů národní bezpečnosti.
CIA stojí v hierarchii zpravodajských služeb
nad FBI.
CIA může říct FBI:
„Toho chlápka nechte být,
protože by mohl prozradit, co nechceme.“
Šel jsem za kamarádem, vysloužilým agentem.
Zeptal jsem se ho, jestli nemá v CIA kontakt,
který by uměl zjistit,
jestli Rackstraw opravdu létal pro Írán-Contra.
Řekl, že dostal tuhle odpověď:
„Nemůžeme to potvrdit.“
Což je kód pro „ano“,
protože normální odpověď je: „Nemůžeme to potvrdit ani vyvrátit.“
Ale když řeknete: „Nemůžeme to potvrdit“,
znamená to: „Ano, létal.“
Já osobně jsem nenašel žádný důvod věřit,
že byly důkazy Rackstrawy viny.
TAJNÉ
Bohužel nám chybí jeden důkaz,
který by mohl celý případ uzavřít. Ty cigaretové nedopalky.
Během letu totiž D.B. Cooper
vykouřil osm cigaret.
Agenti FBI z Las Vegas ty nedopalky měli.
Teď víme, že by byly ideální pro analýzu DNA.
Ale pánové z Las Vegas je nemůžou najít.
Pár věcí fakt zvorali,
čímž zmařili naši šanci dobrat se pravdy.
FBI tehdy neměla vůbec nic jiného.
Tím myslím, že udělali, co mohli.
Náklady ani lidské úsilí nehráli roli.
Zvládli jsme to
podle mě velice efektivně.
První portrét, který kreslíř vytvořil,
takzvaný portrét Binga Crosbyho,
měl na svědomí celonárodní paranoiu,
protože byl velice obecný.
Když se na něj díváte dost dlouho, vypadá jako nikdo
a zároveň jako úplně kdokoli.
Jen anonymní muž, třeba obchodník.
Jako asi 90 % lidí v tom v letadle.
FBI ten portrét zveřejnila a přišlo jim tolik tipů,
že nedokázali najít dobrou stopu.
Bylo to paranoidní šílenství.
Lidé označovali za D.B. Coopera své příbuzné.
Byl to hrdina.
Ekonomice se v té době nedařilo.
Všichni v něm viděli Robina Hooda.
Všichni k němu vzhlíželi, až na pár z nás.
PÁTRÁNÍ PO ÚNOSCI S PUNCEM „ROBINA HOODA“
Ani nevím, kolik stovek fotografií
mi amatérští detektivové naposílali s tím,
že tenhle chlap říká, že otec synovce od strýce jeho bratra
před smrtí tvrdil, že je to Cooper.
Ukázali mi fotku a povídali: „Vypadá to jako on?“
Byl to váš soused nebo váš kolega.
Byl to člověk, s kterým jste sloužili ve Vietnamu.
Byl kýmkoli, kým jste chtěli.
Každý aspekt toho příběhu je kontroverzní.
Cokoli považujete za fakt,
nemusí být tak, jak si myslíte.
Když jsem vedla technické oddělení CIA,
obraceli jsme všechno, co šlo obrátit.
Když jsem ty portréty viděla poprvé,
jako první mě napadlo: „Vážně tak vypadá?“
1. MISTR PŘEVLEKU
Kdo říká, že nebyl blond? A že jeho snědá pleť nebyla make-up?
Měl oblek a kravatu? Skvělý převlek,
když to nenosíte každý den.
Vypadá jako klasický obchodník.
Jako konformista.
Kdyby nevypadal tak upraveně,
třeba by nikdy nic z toho nedokázal. Kdo ví?
Jedna z letušek, které jsem vystopoval,
řekla, že měl určitě make-up.
Jeden svědek prohlásil, že měl velmi lesklé černé vlasy.
Takže si je nabarvil.
Měl možnost provést spoustu různých věcí.
Jednou z možností bylo, že měl někoho na zemi.
V zápisu leteckého kontrolora stojí, že pozoroval světlice.
Byly vystřelené v noci na oregonském břehu řeky Kolumbie.
Světlice vystřelené v noc únosu
by neměly být jako možná stopa přehlíženy.
Je možné, že na něj na zemi někdo čekal?
Utekl s penězi, padákem i bombou.
Nic se nikdy nenašlo. Provedl to s naprostou precizností.
Kde ty věci jsou?
Ten člověk na zemi musel všechno posbírat.
Naložil padák, peníze i Coopera a zmizeli.
Další verzí je, že většina peněz nikdy neopustila letadlo.
3. SLEDUJTE PENÍZE
Celkem 200 000 dolarů ve 20dolarových bankovkách
vážilo přes 9 kilo.
S tím bych z letadla nevyskočila.
Ale jak se ty peníze dostaly do Tena Bar?
V roce 1980 na tomto písečném břehu ve státě Washington
našel osmiletý chlapec na rodinném výletě část pokladu D.B. Coopera.
Někdo nejspíš šel po tom břehu
a dal tam ty peníze později.
NALEZENÝCH 5 800$
Jen hádám. Mohlo se to stát všelijak.
Když jsem viděl Tomův záznam,
bylo mi jasné, že být žalobcem,
nejen že bych zařídil obžalobu, ale získal bych dost důkazů
k usvědčení Rackstrawa ze zločinů,
které byly připisovány D.B. Cooperovi.
Myslím, že za poslední dekádu
jsem v případu nepracoval na ničem,
co by odvedlo pozornost od Roberta Rackstrawa.
Jen to zapadlo na skládačky důkazů namířených proti němu.
Bylo to někdy průkazné?
Ne, nikdy, ale rozhodně to bylo za hranou pochybností.
Osobně bych s klidným svědomím řekl, že je Rackstraw vinen.
Zvlášť když jako právník vím,
že spousta vrahů je odsouzených na základě nepřímých důkazů.
- Mikrofon běží? Test. Raz, dva. - Zní to dobře.
Bezva.
ŠERIF OKRESU VENTURA
Tom chtěl z případu vždycky udělat knížku
nebo dokument.
Tak začal dávat dohromady filmový štáb.
A Jim Forbes měl být tváří a hlasem toho,
co jsme tehdy dělali.
- Točíme. - Dobrý?
V létě roku 2012 mě oslovil Tom Colbert.
Pracovali jsme spolu v 80. letech v CBS.
Byl velice urputný.
Říkal, že má bombu, na kterou se musím podívat.
Když jsem zjistil, že jde o D.B. Coopera, protočil jsem oči.
Nejsem a nikdy jsem nebyl fanoušek D.B. Coopera.
Na tom příběhu mě lákala jediná věc,
Robert Rackstraw.
Jeho minulost, osobnost i místa pobytu
nabízeli spoustu zajímavých aspektů,
které mě přitahovaly.
Prostě mě…
Byl Šarlota a já byl lapený v pavučině.
Nalákal mě dovnitř.
Jedním z nejúžasnějších okamžiků bylo objevení Lindy Loducy,
Rackstrawovy sestry.
Přišlo mi, že si nebyli blízcí,
protože jsem neviděl žádnou jejich komunikaci.
Poslal jsem jí dopis.
A Linda nám dala čtyřhodinový rozhovor v San Luis Obispo,
kde nám vysvětlila, proč by její bratr mohl být Cooper.
Před začátkem mi řekla, že se jí opakovaně vrací rakovina.
Nabídl jsem, že rozhovor zrušíme, ale chtěla mluvit.
Došlo to do bodu, kdy jsme spolu mluvili,
a já věděla, že ve spoustě věcech lže.
Když vám agent FBI poprvé navrhl,
že by váš bratr mohl být D.B. Cooper, smála jste se.
Jo, to asi jo.
- Nebrala jste to vážně. - Ani ne.
Teď když jste si přečetla všechny naše důkazy,
jak je to podle vás pravděpodobné?
Jsou to pádné důkazy.
Měl na to schopnosti.
Byl to přesně typ člověka, který by to dokázal.
Měl na to povahu.
Byl tehdy naštvaný a mohl to naplánovat
a udělat jen ze vzteku na armádu
a na všechny kolem sebe.
Myslím, že je vysoce pravděpodobné,
že je D.B. Cooper.
Jediná věc, která mi na těch důkazech nesedí,
je, že ta letuška…
A chápu, že popis bývá ovlivněný stresem…
Ale ta, co ho viděla bez slunečních brýlí, řekla, že byl hnědooký.
Bob neměl hnědé oči.
To jsme také zkoumali.
Zapomněl jsem, v čem je problém. Poradíš mi?
Jen rychle. Měl hnědozelené oči.
A ta žena, která ho zahlídla jen na okamžik…
- Jasně. - Řekla, že měl hnědé oči.
Na pár fotkách se zdají být hnědé
a na jiných zase zelené.
- Jo. - Záleží na světle.
Jo, máte naprostou pravdu.
Jen jsem si hned říkala, že neměl hnědé oči.
Ale chápu to.
V květnu 2013 bylo konečně rozhodnuto.
Vydali se přímo za Rackstrawem.
Tamhle je.
Vzali tam kameramany,
aby se ho pokusili přepadnout s improvizovaným rozhovorem.
Obklopil jsem se
velice silným týmem odborníků,
od kameramanů po soukromé detektivy.
Spoléhal jsem na ně, že mi v terénu budou krýt záda.
Můj prvotní kontakt s Rackstrawem byl přes telefon
v prvním týdnu listopadu 2012.
Vysvětlil jsem mu, co děláme.
„Točíme retrospektivu D.B. Coopera po 41 letech.
Vím, že jste byl jedním z podezřelých a že jste byl zproštěn viny,
nebo aspoň vyřazen z podezřelých.
A chtěl bych to s vámi probrat.“
Pak jsem mu řekl, že bychom s ním rádi natočili rozhovor.
Souhlasil, ale pak se začal vytáčet.
Tak říkám: „Tome, jestli se máme někam pohnout,
potřebujeme odpovědi.
Musíme si s ním promluvit.“
Bylo by fajn, kdybyste nám dali vědět, co se děje.
Vydrž, Jime.
Tady je! Cíl dorazil ke své firmě se psem.
Už vystupuje z auta. Tome, měl bys zastavit.
Bože, dej mi sílu.
Dej mi odvahu.
„Bobe, mám na vás otázku.“
„Mám na vás otázku.“
Upřímně jsem o tom setkání snil.
Celé ty měsíce jsem ho nemohl dostat z hlavy.
Prostě jsem k němu chtěl přijít
a říct mu, že víme, co je zač, a co od něj chceme.
Naštěstí mě Jim Forbes a ostatní přesvědčili,
abych byl objektivnější.
Nedělá mi problém čelit nebezpečí,
ale mám rodinu jako většina, tak vím,
že je třeba dávat pozor.
Mým hlavním cílem bylo
nabídnout mu účast na natočení filmu
a vydání knihy o jeho minulosti.
První den si s ním šel promluvil Tom.
Chtěl si s ním sednout
a natočit rozhovor mezi čtyřma očima, jako to děláme teď.
Postupně oloupat vrstvy cibule.
A podívat se mu do očí.
- Jsem Bob. - Moc mě těší.
Na tohle jsem čekal hodně dlouho.
Tak jo.
No jasně! Ty jsi Tom!
Nemohl jsem tě nechat odříct mi oběd.
- Máš chvilku? Můžeme si sednout? - Jo, jen vyřídím tady pána.
Bobe Rackstrawe, tvůj život se změní.
Je skvělý potkat tě osobně.
Jo.
Napřed bych se rád na něco zeptal.
Chci se tě zeptat, proč jsi tady uprostřed.
Pamatuješ si Jima Forbese? Občas s ním pracuju.
Jako třeba teď.
Jim prý našel 54 tvých starých kamarádů…
Od San Francisca přes pašeráky v Portlandu
až po spolužáky z Oregonské státní univerzity.
Nahráli jsme s nimi desítky hodin záznamu
a řekli nám o tobě zajímavé věci.
Počkat. Tvrdíš mi, že 54 lidí řeklo,
že jsem D.B. Cooper?
Všichni jsou pro a chystáme se točit dokument.
To je špatná zpráva, ale mám i dobrou.
Ta začíná šekem na 20 000 dolarů,
abys nám svěřil svůj skutečný příběh.
Na základě toho pak vydáme knihu
a natočíme o tobě dokument a film.
Máme hotelový pokoj.
Řekneš nám svůj příběh a dostaneš šek.
Pak si podle mého právníka z Hollywoodu přijdeš do konce roku
na čtvrt až půl milionu dolarů
Až vyjde kniha a dokument, strhne se bitva o práva na film.
Cena stoupne a všichni vyděláváme balík.
A nejde jen o Hollywood. Mám pro tebe dva právníky ve Washingtonu.
Nikdo nepřiměje porotu odsoudit legendu,
která ani nikoho nezranila.
Nepřišli jsme nikoho zatýkat…
Já ale nejsem D.B. Cooper, tak o čem má sakra ten příběh být?
Všichni tví přátelé nám dali informace a tak chceme…
To jsou Google Glass?
- Ne, nejsou to Google Glass. - Co to je?
- Moje brýle. - Dobře.
Takže tě připravíme na…
Žádný kamery?
Kamery? No tak, Bobe.
Proboha. Ty máš nějakou kameru?
- Ne, ale jestli to pomůže… - Sundám si je.
Mám si sundat brýle? Chceš si mě prohlídnout? Tak jo.
Zpátky k té tvé nabídce.
Když jsem ji viděl poprvé, chtěli jste všechno.
Moje jméno i mě samotného.
Tak to s životopisy v Hollywoodu chodí. Nemůžeš to šolíchat.
Pokud jde o mě, Hollywood se může jít bodnout.
Ale těch 20 000 dolarů je dvouměsíční nájem.
Jestli nedokážete nabídnout víc než 25 táců, co bude dál?
Jestli jsi D.B. Cooper, sám ti dám dalších 20 táců.
Říkám, že nejsem, tak nejsem. Pochop to už konečně.
Když mě zadrželi, vzali do vězení letušku.
- Řekla, že to nejsem. - Zkusím zavolat Jimovi.
Tehdy dali z FBI pokoj.
Nepřekvapilo mě, jak se choval.
Objektivitu jsem dávno ztratil
a hluboko uvnitř vím, co je zač, takže jsem čekal, že bude poslouchat.
Nevinný člověk by mě neposlouchal.
Poslouchal, protože chtěl vědět, kolik toho vím.
Je tu horní a spodní patro.
Podívejte se na to z pohledu Rackstrawa.
Očividně je to člověk s pestrou minulostí,
který se párkrát zapletl se zákonem,
ale víceméně si to odseděl.
A zjevně žije od té doby spořádaně.
Takže strávil desítky let jako slušný občan.
A pak zničehonic po letech
se stal terčem náhodných rozhovorů a tak podobně.
Během procesu, kdy to celé vzniklo,
ho nesporně obtěžovali.
Říkám mu: „Bobe, tady je návrh. Zítra se vrátíme s kamerami
a natočíme ten rozhovor.
Nikdo jiný by tvůj příběh vyprávět neměl.“
On na to: „Ozvu se.“ A já: „Zavolej do 21:00.
Protože zítra ráno v 9:00 jsme tu s kameramanem. S tím počítej.“
Slíbil, že zavolá.
Tak jsme si pevně potřásli rukama, podíval jsem se mu do očí
a říkám: „Ty se neozveš.“
Jsme na cestě.
NÁSLEDUJÍCÍ DEN
Dobře, blížíme se k okruhu.
Podruhé za ním šel Jim Forbes,
aby ho konfrontoval s fakty. To nebyla moje práce.
Já ho měl přesvědčit,
na což mám spíš povahu.
Ze své minulosti nenávidím takzvané přepadové rozhovory.
Ale Bob věděl, že tam budeme.
Někdy nemáte na vybranou, zvlášť s veřejným činitelem,
který se vyhýbá odpovídání.
Bob byl soukromý občan,
ale před lety byl velmi veřejným soukromým občanem.
A měli jsme důvod se domnívat, ,že existuje možnost,
že je to Cooper.
Co když vytáhne zbraň nebo ho praští?
Je to na vás.
- Záleží na tom, jak jste mu blízcí. - Jo.
Ta věc s…
- Natáčíte? - Jo.
Mám deset nábojů. Mám ještě dva klipy.
To by stačilo.
Když ho nemůžu trefit v prvním kole, dvě kola nikdy neuškodí.
Máte na víc.
- Jste v pasti. - Dobrý vědět.
- Haló? - Mám ho.
Měli by tam být za tři, čtyři minuty.
Tak jo.
Vidím to. Je uvnitř toho kontejneru.
- Kterýho? - Vidíte ten otevřený kontejner?
Bobe, tady Jim Forbes.
Uděláme to správně. Pojď si promluvit.
Proč se schováváš ve skladu?
Nevinný lidi se neschovávají v kontejneru.
Jen si představ, jak to vypadá, Bobe.
Mám pár jednoduchých otázek
a ty se schováváš v kontejneru, aby ses jim vyhnul.
Má to snadný řešení.
Přijď, promluvíme si a bude.
Dobře, konečně. Asi mu volá Tom.
- Mluvil jsi s Tomem, Bobe? - Jo, mluvil.
- Tome, já… - Nebudu se s tebou hádat.
Já taky ne. Co to udělat správně?
Dobře, ty si to dělej po svém a já po svém.
Po tvém to zkoušíme už šest měsíců.
Ne. A taky jsem se obrátil na právníka
a on řekl „Nemluv s Jimem. Vymýšlí si příběhy a všechno překroutí.“
Tak jsem mu to slíbil.
Takže bez vymýšlení příběhů se tě zeptám na něco snadného.
- Jsi ten, kdo nastoupil do letadla… - Co jsem říkal?
24. listopadu 1971
a představil ses jako Dan Cooper?
Možná jo.
Unesl jsi letadlo, když letělo ze Seattlu směrem k Renu?
Možná jsem se nevyjádřil dost jasně.
Nesnaž se hrát na mladšího Dana Rathera.
Bobe, uděláš mi laskavost?
Jdi do obchodu a zamkni dveře. Uděláš to pro mě?
Teď? Tak běž.
Bobe, jsi D.B. Cooper?
Máme očité svědky. Viděli tě v Astorii,
a v Corvallisu v Oregonu v době mezi tvým propuštěním v roce 1971
a únosem letadla. Byl jsi tam?
Bobe, proč jsi po zproštění viny z vraždy
ukradl letadlo?
Proč jsi utekl, Bobe, když nejsi vinen?
Tohle je jeden z největších lovů v dějinách americké policie.
Dá se říct, že slavnější než D.B. Cooper bude jen ten,
kdo ho najde.
A s tou slávou a pozorností přichází sláva a zlato.
- Vím, že tě štveme. Nechci to. - Ale jo.
Ne, nechci. Nemám…
Nechte mě, nebo uvidíte. To vám říkám všem.
Vím, že vidíš, jak špatně to vypadá,
když nechce zodpovědět naše otázky a schovává se.
Musíš mu říct, ať vypadne.
Bojím se o jeho tlak.
Říkal… Asi jsi slyšel o tom krevním tlaku.
Nechci ho zabít.
Mám o něj strach.
Je horko. Má podlomené zdraví.
Teď je to vážné a mám obavy.
Nechci mu zhoršit zdravotní stav.
Byl to velmi nenaplňující rozhovor.
Takhle jsem to nechtěl.
Nic to neuzavřelo, jen to přineslo nové otázky.
Neuhasilo to plameny, jen to podnítilo další.
Byl šíleně vyhýbavý.
Už dva roky sním o jediném a doufám, že to vyjde.
Že si s ním sednu a promluvíme si jako chlap s chlapem.
Líp by to ani dopadnout nemohlo.
Zdá se, že jsme ten případ vyřešili.
Teď je na příští generaci, aby řekla, že případ D.B. Coopera vyřešili.
Jen abychom dokázali, že naše metodologie funguje.
Věděli jsme, že ho máme.
Jsem toho názoru, že spousta toho, co jsme v poslední době viděli,
co se týče Colberta a jeho skupiny a Rackstrawa,
je vlastně špatně.
Jen se chce proslavit jako ten,
kdo vyřešil záhadu D.B. Coopera.
A sláva, nebo co k tomu patří,
možná peníze, jsou důvod, proč to dělá.
Třeba jen chce být na Wikipedii zapsaný jako ten,
kdo to vyřešil. Kdo ví?
Ale to je to, co ho žene kupředu.
To byl dle mého názoru jeho hnací motor.
A problém je, že mu to zamlžilo úsudek.
Jak jste zmínil,
vaše minulost naznačuje, že byste mohl být D.B. Cooper.
To mohl.
Ať už byl Rackstraw D.B. Cooper nebo ne,
velmi si užíval,
že si to o něm lidi myslí.
Každý, kdo se do toho pustí, má nejdřív jako motivaci zvědavost.
Začnou něčemu věřit, ať je to cokoli,
a pak do té víry investují víc a víc času.
Nakonec ale zjistíte, že v určitou chvíli
přestanou hledat odpovědi a začnou pátrat po potvrzení
svých vlastních představ, které si vytvořili.
Tomu se říká předpojatost.
Hledáte něco, co by potvrdilo vaši domněnku.
Odpovídá tomu až moc důkazů. Rozhodně to byl Rackstraw.
Hledáme fakta. To mi můj tým připomíná každý den.
Nesmíš se soustředit na samý hokusy pokusy a záhady.
Soustřeď se na fakta.
Lidi mi říkali, že jsem posedlý.
Jsem odhodlaný.
Tenhle případ je maraton, je to oběť,
je to hozená rukavice, je to jáma.
Čím víc jste do toho zapojení, tím hůř se dostává ven.
Překlad titulků: Anna Hulcová