EN DOKUMENTARSERIE FRA NETFLIX
Alle disse år senere leder de stadig efter D.B. Cooper.
Området er blevet finkæmmet mange gange af FBI, hæren og amatørskattejægere.
Mange mennesker fantaserer om, hvad der kan være sket.
Myndighederne ved stadig ikke, om han er død eller i live.
For dem en forbryder, for andre en legende.
Alle vælger et område at se på.
Nogle går efter pengene, andre igen følger flyruten.
Alle har deres egen tilgang.
Folk vil have svar på de her spørgsmål.
Det er bare menneskets natur, og det fører folk på en bestemt vej.
Vi investerer en masse teknologi på de her Cooper-sedler.
Jeg vil lede der, hvor man fandt pengene.
Jeg tror, han stadig er i live.
Jeg har aldrig haft lyst til at slippe sagen,
fordi belønningen er så stor.
Det er for god en historie.
Hvis jeg besluttede at droppe det, ville jeg gå glip af noget.
Du er suget ind i Cooper-malstrømmen.
Så velkommen. Lad os snurre rundt sammen.
USKYLDIGE GEMMER SIG IKKE I BEHOLDERE
I dag i San Joaquin Countys retsbygning
bliver Rackstraw holdt i isolation.
Det skyldes delvist, at FBI stadig tror,
han kan være D.B. Cooper.
Vil du bekræfte eller afkræfte, om du er D.B. Cooper?
Jeg har højdeskræk.
Da vi opdagede,
at FBI havde efterforsket ham mellem 1978 og 1979,
tænkte vi: "De havde ham."
Men de kunne ikke bevise det.
Da jeg hørte om Rackstraw for første gang i 2011,
var vi flere talentfulde folk, så vi sagde: "Vi laver et team."
Cold case-teamet havde mig som advokat.
Der var nogle folk fra militæret, en hel masse pensionerede betjente
samt nogle efterretningsofficerer.
Vi var oppe på 40 medlemmer.
Teamet er især unikt,
fordi de fleste af de involverede er over 50 år,
så de er tjenestemænd på pension.
De elsker en god jagt.
De siger til sig selv: "Jeg er måske ikke i frontlinjen,
men jeg kan yde min ekspertise."
De troede på, der var noget at finde.
Jeg er overbevist om, at næsten alt kan løses.
Vi sidder inde med en række beviser angående Robert Rackstraw.
Hvis man ser på Rackstraws baggrund,
så har han træningen, evnen og holdningen til at gennemføre det.
Han har levet et interessant liv.
Som barn var han en ballademager.
Han stjal, han drak…
Men så fandt han militæret.
Er I parate?
Ja!
Spring!
Hans familie har sagt til os: "Militæret reddede Bob."
Jeg ankom til Vietnam i januar 1968.
Rackstraw kom dertil i 1969.
Han endte med at blive reservepilot.
Hans overordnede var Ken Overturf.
Jeg mødte Robert Rackstraw for første gang i Vietnam.
Jeg rekrutterede piloter,
og Robert meldte sig frivilligt.
Vores mission hed Project Left Bank.
Left Bank var en tophemmelig radiopejlings-mission,
der skulle lokalisere fjendens mål.
Risikoen for at blive slået ihjel var sikkert grunden til,
der var så få frivillige til missionen.
Men for Rackstraw
var det spændende.
Han ledte efter spænding.
Han var vanvittig.
Men man kan godt kalde ham modig.
For han præsterede nogle ret vilde ting.
Mens jeg var kommandant for delingen, mistede vi et fly
og alle fire besætningsmedlemmer.
Jeg mistede Jack Knapp, Boogle, Smitty og Heidi.
Ja, det var fire gode mænd.
Sigt!
Fyr!
Sigt!
Fyr!
Sigt! Fyr!
Efter Vietnam blev Rackstraw overført til luftvåbnets træningscenter
i Fort Rucker, Alabama.
Men kort efter sin ankomst fik han problemer,
da han blev straffet for vold i hjemmet.
Det kom også frem, at han havde forfalsket
mange af sine tjenestepapirer.
Jeg blev skuffet, da jeg opdagede,
at han ikke var den, han havde udgivet sig for at være.
STRAFFEATTEST 1969-70 TJENTE I VIETNAM
Rackstraw blev smidt ud af militæret.
Med al den træning, som han havde,
kunne han have gjort en karriere ud af det.
Så han var ikke glad.
Han skrev et vredt brev til militæret, hvor han sagde:
"Jeg vil nødig bruge det, I har lært mig.
Jeg vil være en farlig fjende."
1971 FYRET FRA DET AMERIKANSKE MILITÆR
1971 D.B. COOPER FLYKAPRING?
Bob Rackstraw var min eksmand.
Vi blev gift i 1974.
Jeg var lige blevet skilt
og havde to vidunderlige børn.
Han kunne lide mine børn,
men vi var kun gift i knap to år.
RACKSTRAW-HJEMMEVIDEOER
Det var et ret stormfuldt forhold.
Han var ikke den almindelige fyr,
der gik på arbejde, kom hjem og ville have mad på bordet.
Han kunne lide spænding.
Han inviterede mig en masse steder hen,
hvor vi opførte os som rige mennesker.
Jeg stolede på ham.
Jeg spurgte aldrig om hans indkomst,
men så åbnede han et trykkeri i San Jose.
Han havde forfalsket mit navn,
så han kunne få et lån til trykkeriet.
Og det vidste jeg selvfølgelig ikke.
Robert Rackstraw er en fascinerende figur,
og især i 70'erne.
Da jeg begyndte at grave i arkiverne,
fandt jeg retsakterne for drabssagen.
I august 1977
blev jeg kontaktet af en herre, der anmodede mig om at hjælpe ham
med at finde sin forsvundne bror Philip Rackstraw.
Han var temmelig sikker på, at hans bror var offer for en forbrydelse.
Robert Rackstraw havde et par fejlslagne forretninger,
så han kom hjem til Valley Springs.
Hans mor var død af kræft,
og hans stedfar ville hjælpe ham, så de slog sig sammen.
De startede et bygge- og anlægsfirma.
Rackstraw snød sin stedfars kunder,
men denne fandt ud af det.
Han skulle til sin regnskabsfører med nogle bilag,
men de forsvandt bare.
Rackstraw blev mistænkt,
fordi han havde fortalt alle i familien,
at hans stedfar Philip var rejst til Hawaii.
Efter en lang og grundig efterforskning
var det ret tydeligt, at Philip Rackstraw ikke var i Hawaii.
Jeg forsøgte at opfordre dem til at lede
efter eventuelle beviser på en grav et sted på grunden,
fordi hundene kredsede om et bestemt sted.
Der var en fordybning, så man undersøgte familiens grund,
hvor de fandt hans rester.
Han var blevet skudt i baghovedet.
ROBERT RACKSTRAW, 34, SKAL I RETTEN
ANKLAGET FOR DRAB OG BESIDDELSE AF STJÅLNE EFFEKTER
Robert Rackstraw mødte op i retten i en kørestol
og foregav, det var krigsskader, men det kunne ikke dokumenteres.
Retten så en mand i kørestol,
der var sympatisk og grædefærdig, og som stod frem og sagde:
"Det var ikke mig, men jeg finder den skyldige."
Juryen købte den, ikke skyldig.
1978 FRIKENDT FOR DRABET PÅ PHILIP RACKSTRAW
Da jeg mødte ham første gang ansigt til ansigt,
sad jeg inde i retssalen.
Hvis blikket kunne dræbe,
er jeg sikker på, han kunne have dræbt mig på stedet.
Jeg glemmer aldrig det blik, han sendte mig.
Jeg mener, at Bob Rackstraw
godt kunne have skudt sin stedfar
uden at angre det mindste eller at se sig tilbage.
Det tror jeg.
1970'erne var et meget travlt årti for Robert Rackstraw.
Efter retssagen for drab
blev han anklaget for at opbevare sprængstoffer,
falske checks og påstået bedrageri.
I går blev Rackstraw dømt for at udskrive 46.000 dollars i falske checks.
En jury dømte ham efter tre ugers retssag,
som kostede San Joaquin County hundredtusindvis af dollars.
Omkostningerne omfattede denne bil,
der blev sprængt i luften for at vise,
hvad en desperat mand kan gøre med sprængstoffer,
som politiet fandt hos Rackstraw.
Rackstraw erklærede sig også skyldig
i at have lejet dette fly i Stockton
og sendt et nødopkald fra havet lige vest for Monterey.
Mens kystvagten søgte på havet, landede han i Orange County,
hvor han malede flyet og ændrede registreringsnummeret.
Han prøvede at undslippe anklagerne vedrørende sprængstofferne.
Det hele var snyd.
Da betjente i Stockton berørte D.B. Cooper-spørgsmålet,
påberåbte Rackstraw sig retten til en advokat,
og sagen blev afbrudt.
Så han er indtil videre kun en person af interesse,
der står over for andre sigtelser,
mens FBI stadig efterforsker.
Synes du, det er berettiget, du anses som en af de mistænkte?
Ja, hvis jeg var efterforsker, ville jeg absolut ikke udelukke mig.
Eller en person som mig.
Var du i Washington-området dengang?
Jeg har været i området mange gange.
Det er derfor, FBI stadig efterforsker mig.
FBT vidste helt sikkert, hvem Robert Rackstraw var.
De mistænkte ham for at være Cooper,
men besluttede sig for at gå andre veje.
De havde muligvis en god grund til at udelukke ham på den tid,
men de gik glip af ham.
Og jeg vil gerne forsøge at forstå, hvad i alverden der skete.
Hvorfor gjorde FBI det?
Hvorfor skulle de beskytte nogen, hvis de troede,
det måske kunne være den, der havde begået forbrydelsen?
Visse af vores oplysninger peger på,
at Rackstraw havde forbindelser
med folk i CIA.
I forbindelse med hemmelige missioner.
Nogle helt mørklagte missioner.
CIA beskæftiger sig primært
med nationale sikkerhedsinteresser.
Men de fleste aktiviteter foregår i udlandet,
selvom de også har missioner herhjemme.
De skal finde spioner.
Der var en fyr, som dukkede op i vores lejr en dag.
Han ankom i en jeep, der var bevæbnet med maskingeværer.
Han havde været i junglen i et godt stykke tid
og havde brug for hvile og afslapning.
Han identificerede sig selv som CIA.
Han og Rackstraw blev gode venner med det samme.
Efter et par dage så jeg Rackstraw
køre af sted med CIA-fyren i hans jeep.
Han var væk i mindst tre dage.
Jeg tror, det kan have været hans åbning mange år senere
til en forbindelse med CIA.
Han arbejdede for Bell Helicopter i Iran,
og jeg ved ikke, hvordan man i 1970'erne
kunne gøre det uden en formel CIA-godkendelse.
Det var, lige før shahen af Iran
var blevet væltet.
Ayatollahen var allerede i området.
Folk fra Bell Helicopter
var i gang med at træne shahens helikopterpiloter.
Han var i Nicaragua,
da Iran-Contra startede. Han var blandet ind i det hele.
Nogle kalder det en skandale, andre en tragedie.
I dag kom den forbløffende afsløring, at op til 30 millioner dollars
fra den hemmelige våbenhandel med Iran endte i hænderne
på de oprørske Contras i Nicaragua.
USA har ikke sendt ladning efter ladning af våben
for at frigive amerikanske gidsler, og det vil vi ikke.
Lad os indse det, vi taler om en CIA-agent.
Ikke en ansat.
Han blev hyret til at flyve.
1985 FLØJ ANGIVELIGT HEMMELIGE MISSIONER FOR CIA
Han må have pralet af det over for en hel del kvinder.
Ifølge visse politibetjente, der afhørte ham dengang,
skulle han have sagt: "Jeg arbejder for CIA."
Hvis han virkelig var en CIA-agent,
som mange mennesker antyder,
ønsker CIA måske ikke at afsløre det af sikkerhedsmæssige årsager.
CIA, i efterretningssamfundets hierarki,
trumfer FBI.
CIA kan sige til FBI:
"Retsforfølg ikke denne mand,
for han vil fortælle historier, der ikke må komme frem."
Jeg gik til en af mine venner, som var tidligere efterretningsofficer.
Jeg spurgte: "Har du nogen kontakter i CIA,
der kunne fortælle dig, om han faktisk fløj for Iran-Contra?"
Han sagde: "Jeg spurgte min kilde, og hans svar var:
''"Vi kan ikke bekræfte.'"
Hvilket er kode for "ja."
Det traditionelle svar er: "Vi kan ikke bekræfte eller benægte."
Men hvis du bare siger: "Vi kan ikke bekræfte,"
så betyder det "ja."
Efter min mening var der ikke nok beviser på,
at Rackstraw var en stærk mistænkt.
KLASSIFICERET
Desværre mangler vi lige det bevis,
der kunne afgøre hele sagen, og det er de cigaretskodder.
Da D.B. Cooper sad på flyet, så røg han faktisk
hele otte cigaretter undervejs.
FBI-agenterne fra Las Vegas havde cigaretskodderne,
og i dag ved vi, de kan bruges til dna-analyse.
Men de kan ikke finde dem.
De har virkelig dummet sig på nogle punkter,
som gør sandheden svær at nå.
Jeg mener, at FBI gjorde alt det, som de kunne på den tid.
De sparede ikke nogen midler på det.
Omkostninger var ikke en forhindring, arbejdskraft var ikke en forhindring.
Vi gjorde tingene
på en effektiv måde.
Den første fantomtegning, der blevet lavet,
den såkaldte Bing Crosby-tegning,
skabte en bølgeeffekt af paranoia i hele landet,
fordi tegningen var så banal.
Hvis du kigger på den længe nok, så ligner den ingen,
og den ligner alle.
Det er bare en anonym mand. En forretningsmand.
Ligesom de fleste på flyet den dag.
Da FBI offentliggjorde tegningen, kom der så mange tips
via deres telefonlinjer, at de ikke kunne finde et spor.
Det skabte en stemning af paranoia,
hvor folk troede, deres nærmeste var Cooper.
Han var en helt.
Det var en økonomisk krisetid.
Alle så på ham som en slags Robin Hood.
Alle folk så op til ham, undtagen nogle få af os.
JAGTEN ER SAT IND PÅ "ROBIN HOOD"-KAPRER
Jeg modtog hundredvis af billeder fra amatørdetektiver,
der hævdede, at deres bror, onkel, fætter, nevø eller far
havde tilstået at være Cooper.
De sendte mig billedet og spurgte: "Ligner det ham?"
Han var din nabo, han var din kollega.
Han var den person, du var i Vietnam med.
Han var den, du ville have ham til at være.
Alt ved sagen er kontroversielt.
Når du tror, du har en kendsgerning, så holder den måske alligevel ikke.
Da jeg arbejdede for CIA som forklædningschef,
plejede vi at vende op og ned på alting ved en person.
Da jeg først så på de tegninger,
tænkte jeg med det samme: "Ser han virkelig sådan ud?"
1. MESTER I FORKLÆDNING
Hvem siger, han ikke var lyshåret? Hvem siger, han ikke havde makeup på?
Et jakkesæt er en god forklædning,
hvis du ikke bærer jakkesæt til dagligt.
Han ligner en velorganiseret mand.
Han ser konform ud.
Hvis han ikke havde været så pæn,
ville han måske ikke kunne have gjort det.
En af de stewardesser, som jeg opsporede,
sagde: "Jeg ved, han havde makeup på."
Et andet af vores vidner sagde: "Hans hår var sort og skinnende."
Han havde farvet det.
Der er plads til mange spændende idéer.
Det er muligt, han havde en makker på landjorden.
Hvis man læser flyvelederens rapport, kunne man se nogle lys,
der blussede op på Oregons nattehimmel langs Columbia River.
Når man ser blussende lys under en flykapring,
burde man se nærmere på det.
Havde han et ekstraktionshold?
Han slap væk med sine penge, sine faldskærme, sin bombe.
Intet af det er blevet fundet. Det var en glat operation.
Hvor er det henne?
Jeg tror, personen på jorden samlede det op.
Faldskærmen, pengene og Cooper, og så gik de derfra.
En anden mulighed er, at de fleste penge blev på flyet.
3. FØLG PENGENE
To hundred tusind dollars i 20-dollarsedler
vejer mere end ni kilo.
Jeg ville ikke hoppe ud af et fly med dem.
Men hvordan kom pengene til Tena Bar?
I 1980, på denne sandede flodbred i delstaten Washington,
fandt en otteårig dreng på familieudflugt en del af D.B. Coopers bytte.
Nogen gik sikkert hen til flodbredden
og gravede pengene ned senere.
5.800 DOLLARS FUNDET
Bare et gæt. Der er så mange alternativer.
Da jeg så Toms filer,
blev jeg overbevist om, at hvis jeg var anklager i sagen,
ville jeg ikke kun have en sigtelse, men også nok beviser
til at dømme Rackstraw for de forbrydelser,
der blev tilskrevet den her Cooper.
Jeg tror ikke, der var noget som helst
i de næsten ti år, jeg havde arbejdet på sagen,
der ledte os væk fra Robert Rackstraw.
Vi blev bare ved med at kunne tilføje flere og flere nye beviser mod ham.
Var det nogensinde fældende?
Nej, det var aldrig fældende på den måde, men der var begrundet tvivl.
Jeg kunne roligt have sagt: "Jeg finder Rackstraw skyldig."
Og især når man ved, som advokat,
at mange drabsmænd bliver dømt på indiciebeviser.
-Virker det? Test en, to… -Ja, det lyder godt.
Okay, godt.
Tom sagde lige fra starten: "Jeg vil gøre det til en bog.
Jeg vil gøre det til en dokumentar."
Så han begyndte at sammensætte et filmhold,
og Jim Forbes skulle være ansigtet og stemmen
for vores projekt dengang.
-Vi kører. -Okay?
I sommeren 2012 kontaktede Tom Colbert mig.
Vi arbejdede sammen på CBS i 80'erne.
Han var meget stædig
og sagde: "Jeg har noget stort, som du burde se på."
Da jeg så, det var D.B. Cooper, rullede jeg med øjnene.
Jeg er ikke en Cooper-fanatiker og har aldrig været det.
Der var kun én ting, der interesserede mig.
Robert Rackstraw.
Der var mange spændende ting
ved hans fortid, hans personlighed og hans aktiviteter,
der fascinerede mig.
Han var…
Han var edderkoppen, og jeg var fluen.
Han fængede mig.
Et af de mest spændende øjeblikke for os alle var at finde Linda Loduca,
Rackstraws søster.
De var sikkert ikke i kontakt,
for jeg kunne ikke finde nogen korrespondancer.
Jeg skrev til hende.
Vi fik en fire timers samtale med Linda i San Luis Obispo.
Hun forklarede os, hvorfor hun mente, han kunne være Cooper.
Hun fortalte mig lige inden, at hun havde tilbagevendende kræft,
men hun insisterede på at udtale sig.
Det kom til et punkt, når vi talte sammen,
at jeg vidste, meget af det, han sagde, ikke passede.
Da en FBI-agent første gang antydede…
…at din bror kunne være D.B. Cooper, så fniste du.
Ja, det gjorde jeg.
-Du tog det ikke alvorligt. -Ikke rigtig.
Nu, hvor du har set alle vores beviser,
hvad tænker du så om det?
Det virker solidt.
Han har de nødvendige evner,
og han er lige den type, der kunne finde på det.
Det er hans personlighed.
Han var vred på det tidspunkt, så han kunne have planlagt det
på grund af sin vrede mod militæret
og folk omkring ham.
Så jeg tror, der er en meget stor mulighed for,
at han er Cooper.
Det eneste, der har forvirret mig, når jeg har studeret det,
er det med stewardessen.
Man er altid nervøs, når man prøver at beskrive nogen,
men hende, der så ham uden briller, sagde, han havde brune øjne.
Bob havde ikke brune øjne.
Det har vi også undersøgt.
Jeg har glemt, hvad der skete, men… Vil du forklare det?
Ja, okay. Der er diskussion om, hvorvidt de var grønne eller brune,
og stewardessen så kun et kort glimt…
-Okay. -Hun fik sagt, at de var brune.
På visse billeder ser de brune ud,
men på andre igen ser de grønne ud.
-Ja. -Så det afhænger meget af lyset.
Ja, det er fuldstændig rigtigt.
Jeg tænkte bare: "Han har ikke brune øjne."
Men jeg kan godt se det.
I maj 2013 blev det endeligt besluttet
at henvende sig direkte til Rackstraw.
Er det den?
De tog et kamerahold med sig
for at lave et improviseret og spontant interview.
Jeg er omgivet
af dygtige folk på forskellige områder
fra kameramænd til efterforskere.
Meningen var, at de skulle dække mig i felten.
Min første kontakt med Rackstraw var via telefon
i den første uge i november 2012.
Jeg forklarede ham følgende:
"Vi laver en dokumentar om D.B. Cooper 41 år senere.
Jeg ved, du var en af de mange mistænkte.
Jeg ved, du blev frikendt,
eller at du blev udelukket som mistænkt.
Og jeg vil gerne diskutere det med dig."
Til sidst sagde jeg: "Vi vil gerne lave et interview."
Han sagde okay, men han blev ved med at udsætte det.
Så til sidst sagde jeg: "Tom, hvis du vil videre med det,
skal vi have svar.
Vi er nødt til at tage derhen og tale med ham."
I må meget gerne fortælle os, hvad der foregår.
Afvent, Jim.
Der er han. Målet er på stedet med hunden.
Han stiger ud af bilen nu. Tom, du burde nærme dig.
Kære Gud, giv mig styrke.
Giv mig mod.
"Bob, hør her, jeg har et spørgsmål til dig."
"Jeg har et spørgsmål."
Jeg har drømt om det her møde.
I flere måneder tænkte jeg ikke på andet.
Jeg ville bare konfrontere ham
med hans sande identitet og vores intentioner.
Men gudskelov overtalte Jim Forbes mig
til at være mere objektiv omkring det.
Jeg er ikke spor bange af natur,
men vi skulle også tænke på vores familier,
så vi måtte passe på.
Min hovedopgave var
at tilbyde ham muligheden for en film
og en bog om hans historie med hans samarbejde.
På den første dag talte Tom med ham.
Han ville sætte sig ned med ham.
Lave et direkte, filmet interview, som vi gør det lige nu,
og få nogle oplysninger ud af ham.
Se ham i øjnene.
-Jeg er Bob. -Godt at møde dig.
Jeg har set frem til at møde dig.
Okay.
-Nu er jeg med. Tom. -Du får ikke lov at slippe.
-Kan vi sætte os et øjeblik? -Ja, lad mig tage mig af den herre.
Bob, dit liv er ved at ændre sig.
Det er dejligt at møde dig i egen person.
Mit første spørgsmål til dig er:
Hvorfor er du centrum i alt det her?
Kan du huske Jim Forbes? Jeg arbejder jævnligt med ham.
Det gør jeg også lige nu.
Jim har fundet 54 af dine gamle venner.
Fra folk i San Francisco og narkohandlere i Portland
til studiekammerater fra universitetet.
Vi har ti timers optagelser med dem, og de har fortalt os
spændende ting om dig.
Vent lidt. Mener du, at 54 personer har sagt,
-at jeg var Cooper? -Vi har…
Vi har sammensat et helt team, og vi er klar med en dokumentar,
men der er også godt nyt.
Og det begynder med en check på 20.000 dollars
for at få den sande historie.
Og så bliver det din bog,
din dokumentar og din film.
Hvis du fortæller os din historie, så får du checken.
Senere vil du tjene, ifølge min advokat i Hollywood,
op mod en halv million dollar inden årets udgang.
Bogen er ude, dokumentaren er ude, og derfor vil de slås om filmen.
Prisen stiger, og alle bliver rigere.
Men det handler ikke kun om Hollywood.
Jeg har fundet to advokater til dig.
Ingen får en jury til at dømme en legende
efter en kapring, hvor ingen blev såret.
Vi er her ikke…
I ved godt, jeg ikke er Cooper, så hvad fanden handler det om?
Dine venner har fortalt ting,
-som du måske kan bekræfte. -Er det Google-briller?
Nej, det er ikke Google-briller.
-Hvad er det? -Det er mine briller.
-Så vi vil gerne sætte os ned med dig… -Har de kameraer?
Kameraer? Kom nu.
Helt ærligt. Har du kameraer på?
-Nej, men hvis du… -Jeg tager dem af.
Skal jeg tage mine briller af? Vil du se mig? Okay.
Men tilbage til dit kontrakttilbud. Når man kigger på det…
Da jeg først kiggede på det, ville du stort set have det hele.
Du vil bruge mit navn og min person.
Sådan er det i Hollywood. De vil fortælle det hele.
Ja, men hvad mig angår, kan Hollywood rende og hoppe.
Men 20.000 er kun to måneders husleje.
Hvis du ikke kan hoste op med mere, hvad siger det så om resten?
Jeg kan love dig, at hvis du er Cooper, så betaler jeg dig 20.000.
Men det er jeg ikke. Få det ind i hovedet.
De fik en stewardesse til at se på mig.
Hun sagde nej.
-Jeg ringer til Jim. -Så FBI trak sig.
Hans opførsel forbavsede mig ikke.
Jeg har for længst mistet min objektivitet,
og jeg ved, hvem han er, så jeg vidste, at han ville lytte.
En uskyldig mand ville ikke lytte.
Men han ville se, hvor meget jeg vidste.
Der er både nede og oppe.
Se det fra Rackstraws perspektiv.
Han har haft en farverig fortid
og et par problemer med loven.
Men han har taget sin straf for det,
og han har ikke gjort sig bemærket siden.
Han har levet i mange år som en lovlydig borger.
Og mange år senere, ud af det blå,
er han genstand for spontane interviews og skjulte kameraer og lignende.
Under forberedelsen af den her dokumentar
blev han uden tvivl chikaneret.
Jeg sagde: "Vi kommer tilbage med kameraer i morgen
for at lave et interview.
Ingen bør fortælle din historie undtagen dig."
Han lovede at ringe. Jeg sagde: "Ring i aften,
for vi er her klokken ni i morgen tidlig med kameraer."
Det lovede han.
Og vi gav hinanden et fast håndtryk.
Jeg så på ham og sagde: "Du ringer ikke."
Vi er på vej.
NÆSTE DAG
Okay, vi nærmer os rundkørslen.
Det næste led i processen var Jim Forbes,
der skulle konfrontere ham med fakta. Det var ikke mit job.
Jeg skulle overbevise ham,
og det ligger mere i min natur.
I min branche hader jeg det, som visse kalder "bagholdsinterviews,"
men vi advarede ham jo først.
Nogle gange har man intet valg, og især med en offentlig figur,
som undviger følsomme spørgsmål.
Bob er en privat borger,
men han var en offentlig figur dengang.
Og vi havde grund til at tro, der var en mulighed for,
at han var D.B. Cooper.
Hvis han trækker et våben, skal jeg så slå ham?
Det er op til dig.
-Det kommer an på afstanden. -Ja.
-Kører kameraet? -Ja.
Jeg har ti patroner her, og jeg har to magasiner til.
Det er nok.
Hvis jeg ikke rammer, kan jeg prøve igen.
Ja, men du er jo god.
-Du er trænet. -Godt at vide.
-Hallo? -Jeg har ham.
De bør være der om tre-fire minutter.
Godt.
Jeg kan se det. Han er inde i kassen.
-Hvilken kasse? -Kan du se den åbne kasse?
Bob, det er Jim Forbes.
Lad os gøre det ordentligt. Kom ud.
Hvorfor gemmer du dig i en kasse?
Uskyldige mænd gemmer sig ikke sådan.
Forestil dig, hvordan det vil se ud.
Jeg har nogle nemme spørgsmål.
Og du gemmer dig for at undgå dem.
Så gør det nemt.
Kom ud og snak, så går jeg.
Okay, endelig. Han fik vist opkaldet fra Tom.
-Har du talt med Tom? -Ja, det har jeg.
-Tom har lige… -Jeg vil ikke slås med dig.
Lad os gøre det på den rigtige måde.
Okay, men du har din måde, og jeg har min måde.
Jeg har prøvet på din måde i et halvt år.
Nej. Jeg har også kontaktet min advokat.
Han sagde: "Tal ikke med Jim.
Han finder på alle mulige historier."
Så det lovede jeg ham.
Så for at undgå historier, vil jeg stille dig et nemt spørgsmål.
-Er det dig, der gik om bord på et fly… -Hvad sagde jeg?
…den 24. november 1971
og præsenterede dig som Dan Cooper?
-Måske… -Kaprede du flyet
et sted mellem Seattle og Reno?
-Sprang du ud… -Måske var jeg ikke tydelig.
Lad være med at imitere Dan Rather.
Er du D.B. Cooper?
Gå ind og lås døren.
-Vil du gøre det? -Ja.
Nu? Godt.
Er du D.B. Cooper?
Vi har øjenvidner, der så dig i Astoria og Corvallis i Oregon
mellem den periode, du blev fyret fra hæren i 1971
til kapringstidspunktet. Var du der?
Bob? Efter du blev frikendt for drab,
hvorfor stjal du et fly?
Hvorfor stak du af, hvis du er uskyldig?
Det er en af de største menneskejagter i amerikansk politihistorie.
Man kan sige, at den eneste, der bliver mere berømt end Cooper,
er den, der finder ham.
Og med den berømmelse følger hæderen og guldet.
Jeg ved godt, vi driver dig til vanvid,
og det er jeg ked af.
Jo, jeg er. Jeg vil ikke…
Pas godt på, ellers viser jeg tænder.
Du kan nok se, hvor dårligt det ser ud,
at han ikke vil svare os, og at han gemmer sig.
Og at han har brug for din hjælp.
Han har højt blodtryk.
Han sagde, du vidste, at han havde højt blodtryk.
Ja, og jeg vil ikke slå ham ihjel.
Jeg er urolig.
Det er varmt, og han er skrøbelig.
Det er seriøst, og jeg er meget bekymret.
Jeg vil ikke skade ham på nogen måde.
Det var en meget utilfredsstillende udveksling.
Dybt skuffende.
Det lukkede faktisk ingen døre. Det åbnede bare andre.
Det slukkede ingen flammer. Det antændte nogle nye.
Han var undvigende.
Det, som jeg har drømt om
i de sidste to år,
er at sætte mig ned med den mand og tale med ham ansigt til ansigt.
Og jeg føler, vi fik det bedste ud af det.
Vi føler, at vi har løst sagen.
Det er ikke kun for at kunne sige: "Det var os, der opklarede sagen."
Det er også for at vise, at vores metode og tilgang fungerer.
Vi vidste, vi havde den rette.
Jeg er af den opfattelse, at meget af det, vi har set for nylig
med hensyn til Colbert, hans gruppe og Rackstraw,
er fyldt med fejltagelser.
Jeg tror kun, han vil blive kendt som den,
der løste mysteriet med Cooper.
Han vil måske have berømmelsen,
eller også er der penge i det. Jeg ved det ikke.
Måske vil han bare have sit foto på en Wikipedia-side med teksten:
"Denne mand løste sagen." Jeg er ikke sikker.
Men jeg tror i sidste ende, at det er det, der driver ham.
Det er min mening, men jeg tror, det er hans drivkraft,
og det har desværre sløret hans dømmekraft.
Som du selv sagde, tyder din fortid på,
du kan have været D.B. Cooper.
Det er muligt. Ganske muligt.
Uanset om Rackstraw var D.B. Cooper,
så nød han alle de forestillinger om,
at han muligvis kunne være Cooper.
Alle de, der forfølger den her historie,
starter med nysgerrighed.
De har en eller anden teori
og bruger mere og mere tid på at bekræfte deres teorier.
Men før eller senere i processen
holder de op med at lede efter svar og søger i stedet at bekræfte
de personlige teorier, som de har skabt.
Det kaldes bekræftelsesbias.
Du leder efter ting, der kan understøtte din overbevisning.
Der er for mange beviser. Det var med garanti Rackstraw.
Vi leder efter fakta. Det minder mit team mig om hver dag.
Vi skal ikke blive fanget i mysteriernes fortryllende spind.
Fokuser på fakta.
Visse har sagt til mig: "Du er besat."
Jeg er drevet.
Denne sag er et maraton og et offer.
Det er en udfordring, en fælde.
Jo mere du går ind i den, jo sværere er det at komme ud.
Tekster af: Rikke Schultz