A NETFLIX DOKUMENTUMFILM-SOROZATA
Még ennyi év után is keresik D. B. Coopert.
A környéket többször is átkutatta
az FBI, a hadsereg és az amatőr szerencsevadászok.
Az emberek több verziót is gyártottak a történtekről.
A hatóságok még mindig nem tudják, hogy meghalt-e.
Nekik csak egy szökevény. Másoknak legenda.
Mindenki más szemszögből nézi.
Van, aki a pénzt követi, van, aki a repülési útvonalat.
Mindenkinek saját ötlete van.
Az emberek választ akarnak kapni.
Ilyen az emberi természet. Ez az embereket egy bizonyos útra tereli.
Sokféle technológiával próbáljuk megtalálni Cooper pénzét.
Ott kutatok, ahol a pénzt megtalálták.
Sok minden utal arra, hogy él.
Sosem akartam lemondani erről az ügyről,
mert túl nagy a kincs.
Túl jó a történet, hogy azt mondd: „Nem akarom ezt csinálni,
nem akarok többé a részese lenni.” Vétek lenne kihagyni.
Beszippantott a Cooper-örvény.
Üdv a fedélzeten! Vágjunk bele!
2. EPIZÓD: ÁRTATLAN EMBER NEM BÚJIK EL EGY TÁROLÓBA
Ma történt a San Joaquin megyei bíróságon:
Rackstrawt magánzárkában tartják,
mivel az FBI még mindig úgy véli,
ő lehet D. B. Cooper.
Hajlandó-e vallomást tenni arról, hogy ön D. B. Cooper, vagy sem?
Tériszonyom van.
Amikor megtudtuk, hogy '78-ban és '79-ben az FBI utánanézett,
azt mondtuk: „Hű, elkapták!”
De nem tudták bizonyítani.
Amikor 2011-ben először hallottam Rackstrawról,
megvolt mindenünk ahhoz, hogy azt mondjuk: „Csináljunk csapatot!”
A csapatban én voltam az ügyvéd,
de voltak még katonák, nyugdíjazott rendőrök,
és néhányan a hírszerzéstől.
Létrehoztunk egy 40 fős csapatot.
A csapatot az tette egyedivé,
hogy a tagok többsége 50 év feletti volt,
és már visszavonult a közszolgálattól.
Imádják a vadászat szenvedélyét.
Ránéznek, azt mondják: „Lehet, nem a frontvonalon vagyok,
de a szakvéleményemmel szolgálhatok.”
Hittek abban, hogy: „Itt van valami.”
De vannak dolgok, amiket nem lehet megoldani.
Itt van ez a bizonyíték Robert Rackstrawról.
Ha megnézzük Rackstraw hátterét,
megvan a képzettsége, a képesség, a hozzáállása, hogy véghez vigye ezt.
Ez a fickó érdekes életet élt.
Gyerekként bajkeverő volt.
Lopott, ivott,
de aztán rátalált a katonaságra.
Készen állsz?
Igen!
Gyerünk!
A családja azt mondta: „A katonaság megmentette Bobot.”
1968 januárjában érkeztem Vietnámba.
Rackstraw 1969-ben jelent meg.
Rackstraw lett a helyettes pilóta.
Elment egészen Ken Overturfig.
Robert Rackstraw-val először Vietnámban találkoztam.
Pilótákat toboroztam, és Robert önként jelentkezett a küldetésre.
Bal part-projektnek hívták.
A Bal part egy szigorúan titkos, rádióirányítású küldetés volt,
hogy megtaláljuk az ellenséges célpontot.
Nagy volt a kockázata annak, hogy megölnek minket,
ezért volt olyan kevés önkéntes erre a küldetésre.
Hiszem, hogy Rackstrawnak
izgalmat jelentett.
Ezt az izgalmat kereste.
Őrült volt.
De hívhatjuk merésznek is.
Tudják, miért? Mert csinált pár őrült dolgot.
A parancsnokságom alatt elvesztettünk egy légi járművet,
és négy legénységi tagot.
Elvesztettük Jack Knappet, Boogle-t, Smittyt, Heidit.
Igen, négy nagyon jó ember volt.
Célozz!
Tűz!
Célozz!
Tűz!
Célozz! Tűz!
Vietnám után Rackstraw jelentkezett a Katonai Repülési Kiképző Központba,
az alabamai Fort Ruckerbe.
Nem sokkal az érkezése után problémái adódtak,
és fegyelmi bizottság elé állt családon belüli erőszak miatt.
Az is kiderült,
hogy a katonai aktáit meghamisította.
Csalódott voltam, amikor megtudtam,
hogy nem az volt, akinek mutatta magát.
BŰNÜGYI AKTA 1969-70 VIETNÁMBAN SZOLGÁLT.
Rackstrawt elküldték a hadseregből.
Azzal a kiképzéssel a háta mögött,
biztos, hogy a hadseregen kívül is boldogult.
De nem volt boldog.
Dühös levelet küldött a hadseregnek, amiben azt írta:
„Nem szívesen használnám a hadseregben tanultakat,
mert elég erős ellenfél lennék.”
1971-BEN ELBOCSÁTVA A KATONASÁGTÓL
1971 D. B. COOPER GÉPELTÉRÍTŐ?
Bob Rackstraw a volt férjem.
1974-ben házasodtunk össze.
Épp elváltam,
és volt két csodálatos gyermekem.
Kedvelte a gyerekeimet,
de alig két évig voltunk házasok.
RACKSTRAW CSALÁDI VIDEÓK
Elég vad volt vele az élet.
Nem egy átlagos férfi volt,
aki minden nap dolgozott, hazajött, és vacsorát várt volna az asztalra.
Szerette az izgalmat.
Olyan helyekre vitt,
mintha mi gazdagok lennénk.
Bíztam benne.
Soha nem kérdeztem a fizetéséről,
aztán nyitott egy nyomdát San Joséban.
Hamisított a nevemben,
hogy kölcsönhöz jusson a nyomdához.
Ezt persze akkor még nem tudtam.
Robert Rackstraw lenyűgöző karakter volt,
főleg a '70-es években.
Amikor elkezdtem átnézni az aktákat,
megtaláltam a gyilkossági per iratait.
1977 augusztusában
megkeresett egy úr, és a segítségemet kérte
az eltűnt testvére, Philip Rackstraw megtalálásának ügyében.
Biztos volt benne, hogy a bátyja bűncselekmény áldozata lett.
Robert Rackstrawnak pár vállalkozása kudarcba fulladt,
és hazajött Valley Springsbe.
Az anyja rákban halt meg.
A mostohaapa segíteni akart neki, és együtt vágtak bele az üzletbe.
Munkagépek, építőipar, ilyenek.
Robert Rackstraw átverte az apja ügyfeleit.
A mostohaapja rájött.
Az apa egy táska számlát vitt egy könyvelőhöz.
Aznap este eltűnt a táska.
Rackstraw gyanúsítottá vált,
mert mindenkinek azt mondta, családtagoknak,
hogy a mostohaapja, Philip, elment Hawaiira.
Egy alapos nyomozás felfedte,
és egyértelművé vált, hogy Philip Rackstraw nem ment Hawaiira.
Próbáltam arra buzdítani őket,
hogy a birtokán keressenek ásásra utaló nyomokat.
Mert a kutyák nem hagynák békén azt a területet.
Volt egy bemélyedés, és nyomozást indítottak
a családi birtokon, ahol megtalálták a maradványait.
Golyóval a tarkójában.
ROBERT RACKSTRAW, 34 ÉVES, VÁDLOTT
A VÁD GYILKOSSÁG ÉS LOPOTT TULAJDON BIRTOKLÁSA
Robert Rackstraw kerekesszékkel érkezett a bíróságra,
azt állítva, Vietnámban sérült meg, de ez nem volt dokumentálva.
Egy kerekesszékes férfi látványa
szimpátiát vált ki. Könnyeivel küszködve ment az emelvényre,
és azt mondta: „Nem én öltem meg, de megtalálom a gyilkosát.”
Az esküdtszék bevette: nem bűnös.
1978 - FELMENTVE PHILIP RACKSTRAW MEGGYILKOLÁSÁNAK VÁDJA ALÓL
Amikor először találkoztam vele, emlékszem,
hogy a tárgyalóteremben voltam.
És ha a tekintettel ölni lehetne,
akkor, esküszöm, ott helyben megölt volna.
Sosem felejtem el a tekintetét.
Hiszem, hogy Bob Rackstraw
képes lenne megölni az apját,
mindenféle megbánás nélkül.
Hiszek benne.
Az 1970-es évek nagyon durva évtized volt Robert Rackstraw számára.
A gyilkossági per után
megvádolták robbanóanyagok birtoklásával,
csekkhamisítással és egyéb csalásokkal.
Rackstrawt tegnap elítélték 46 ezer dollár értékű hamis csekk kiadásáért.
Az esküdtszék három hét tárgyalás után elítélte,
ami több százezer dollárba került San Joaquin megyének.
A költség egy része, ez az autó,
amit az ügyész vett, és felrobbantotta, hogy az esküdtszék lássa,
mit tehet egy megtört ember
a robbanószerrel, amit lefoglaltak Rackstrawnál.
Rackstraw nem vallotta magát bűnösnek
a stocktoni repülőgépbérlési ügyben,
amiről vészhívást küldött az óceán fölött Monterey-től nyugatra,
és míg a parti őrség kereste a repülőt,
leszállt Orange megyében,
ahol átfestette a gépet, és átírta az azonosítószámát.
Megpróbált megszökni a robbanószer miatti tárgyalás elől.
Elrendezte az egészet.
Amikor a stocktoni rendőrök feltették a D. B Cooper-kérdést,
Rackstraw élni kívánt az ügyvédhez való jogával,
és a kikérdezés abbamaradt.
Ezen a ponton ő csak egy lehetséges gyanúsított,
aki ellen más miatt vádat emeltek,
míg az FBI továbbra is nyomoz.
Ön szerint jogos, hogy ön az egyik gyanúsítottunk?
Ha nyomozó lennék, mindenképpen. Nem hagynám magam figyelmen kívül.
Nem, vagy egy hozzám hasonlót.
Washingtonban volt abban az időben?
Többször voltam Washingtonban.
Az FBI ellenőrizte. Ez az oka, hogy nem szállnak le rólam.
Az FBI tisztában volt vele, ki Robert Rackstraw,
és gyanították, hogy ő D. B. Cooper,
mégis meggyőzték őket, hogy más irányba induljanak.
Lehet, jó okuk volt arra, hogy kizárják,
de tény, hogy elengedték az emberüket.
Próbálom kitalálni, mi a fene folyik itt.
Miért tette ezt az iroda?
Miért védenének valakit, akiről azt gondolták,
hogy valószínűleg a bűncselekmény elkövetője volt?
Információnk van arról,
hogy Rackstrawnak voltak kapcsolatai
a CIA-val,
titkos küldetések kapcsán,
amelyek hosszú ideig tartottak.
A CIA feladatai legfőképpen
nemzetbiztonsági érdekeket szolgálnak.
De a tevékenységük nagy része a tengerentúlon van,
bár belföldi küldetéseik is vannak.
Próbálnak kémeket találni.
VIETNÁM 1970
Volt egy fickó, aki bejött a cég területére,
a Jeepje hátuljában géppuskákkal.
Jó ideje a dzsungelben lehetett,
és pihenésre, nyugalomra volt szüksége.
Azt mondta, a CIA-tól jött.
Ő és Rackstraw rögtön jóban lettek.
Pár nap múlva, észrevettem, hogy Rackstraw
a CIA-s fickóval távozik a Jeepjével.
Legalább három napig nem jött vissza.
Úgy vélem, ez volt a későbbi
CIA-s együttműködésének kezdete.
IRÁN 1978
Iránban a Bell Helicopternél dolgozott,
és a '70-es években nem tudom, hogy lehetséges volt-e ez
hivatalos CIA-engedély nélkül.
Azelőtt történt, hogy az iráni saht
menesztették.
Az Ajatollah már a környéken volt.
A Bell Helicopter emberei
eközben a sah helikopterpilótáit képezték ki.
Ott volt Nicaraguában,
amikor az Irán-Contra-ügy elindult. Mindenben benne volt.
Egyesek botránynak, mások tragédiának nevezik.
A mai nap megdöbbentő leleplezése, hogy a 30 millió dollár értékű
Iránnal kötött fegyverszerződés a nicaraguai kormányellenes erőknél,
a Contrák kezében kötött ki.
Az Egyesült Államok nem cserélt el egy hajónyi és repülőnyi fegyvert
amerikai túszokért, és nem is fog.
Lássuk be, egy CIA-ügynökről beszélünk,
nem alkalmazottról.
Azért fizették, hogy repülőket vezessen.
1985 ÁLLÍTÓLAG TITKOS KÜLDETÉSEN REPÜL A CIA-NÁL.
Vagy fél tucat nőnek dicsekedett a CIA-val.
Rendőrök nyilatkozták, hogy a kihallgatás során azt mondta:
„Tudják, CIA-s vagyok.”
Ha a CIA munkatársa lett volna,
ahogy sokan állítják,
akkor talán a CIA nem akarja ezt nyilvánosságra hozni
nemzetbiztonsági okokból.
A CIA, a hírszerző közösségek hierarchiáján belül
túlszárnyalja az FBI-t.
A CIA azt mondja az FBI-nak,
„Ne emeljenek vádat a fickó ellen,
mert olyan történetet mond el, amit mi nem akarunk.”
Elmentem az egyik barátomhoz, aki nyugdíjas hírszerző volt.
Megkérdeztem, „Van olyan kapcsolatod a CIA-nál,
aki elmondhatja,
hogy valóban az Irán-Contrának repült-e?”
Azt mondta: „Megkérdeztem a forrásomat, aki azt válaszolta,
hogy nem erősítheti meg.”
Ami lényegében igent jelent,
mert a hagyományos válasz: „Sem cáfolni, sem megerősíteni nem tudjuk.”
De ha csak azt mondja, „megerősíteni", „nem tudjuk megerősíteni”,
azzal azt mondja, „Igen, repült.”
Úgy gondolom, nincs rá igazi indokom,
hogy azt higgyem, Rackstraw komoly gyanúsított volt.
BIZALMAS
Sajnos hiányzik az egyetlen bizonyíték,
ami lezárhatná az ügyet: méghozzá a cigarettacsikkek.
Amíg D. B. Cooper a gépen ült,
nyolc cigarettát elszívott.
A Las Vegas-i FBI-ügynököknél voltak a cigarettacsikkek.
Most már tudjuk, tökéletes lenne a DNS-elemzéshez.
De a Las Vegas-i srácok nem találják.
Néhány területen tényleg elszúrták,
ami miatt nem sikerült elkapniuk.
Azt hiszem, az FBI reakciója volt a lényeg akkor.
Kihasználták a lehetőségeiket.
Költséget és munkaerőt nem kímélve.
Azt hiszem,
nagyon hatékonyak voltunk.
Az első fantomrajz, amit egy rajzoló készített,
az úgynevezett Bing Crosby-rajz,
paranoiát váltott ki országszerte,
mivel a rajz annyira átlagos volt.
Ha elég sokáig nézed, akkor senkinek látod,
mégis úgy néz ki, mint bárki.
Csak egy névtelen férfi, mint egy üzletember.
Mint a gép utasainak 90 százaléka.
Az FBI ezt nyilvánosságra hozta, és annyi füles futott be,
hogy az értékes nyomok elvesztek.
A rajz okozta paranoia miatt az emberek
a közeli hozzátartozójukat D. B. Coopernek hitték.
Egy hős volt.
Gazdaságilag nehéz időszak volt.
Mindenki úgy tekintett rá, mint Robin Hoodra.
Mindenki felnézett rá, kivéve néhányunkat.
KERESIK A 'ROBIN HOOD' GÉPELTÉRÍTŐT
Nem tudom, hány száz kép volt,
amit amatőr nyomozók küldtek,
hogy egy fickó fivérének a nagybátyjának az unokatestvérének az apja bevallotta
a halálos ágyán, hogy ő D. B. Cooper.
Megmutatták a képet, és megkérdezték: „Úgy néz ki, mint ő?”
A szomszédod volt. A munkatársad volt.
Ő volt az a személy, akivel Vietnámban harcoltál.
Az volt, akinek látni akartad.
A történet minden része ellentmondásos.
Minden, ami ténynek tűnik,
talán nem is azt jelenti, amit gondolsz.
Amikor a CIA-nál az álcázási részleg vezetője voltam,
akkor mindennek az ellenkezőjét vettük, aminek csak tudtuk.
Amikor először megláttam a fantomképet,
az első dolog, ami eszembe jutott: „Tényleg így néz ki?”
1. AZ ÁLCÁZÁS MESTERE
Ki mondja, hogy nem volt szőke? Hogy a barna bőre nem smink volt?
Öltönyben és nyakkendőben volt? Remek álca,
ha nem viselsz minden nap öltönyt és nyakkendőt.
Úgy néz ki, mint egy üzletember.
Átlagember.
Biztos vagyok benne, ha nem lett volna ilyen jóvágású,
talán nem tudta volna megtenni, amit tett. Nem tudom.
Az egyik utaskísérő azt mondta,
„Tudtam, hogy smink van rajta.”
Volt egy tanúnk, aki azt mondta: „Fekete a haja, mintha fénylett volna.”
Be volt festve a haja.
Trükkök végtelen tárháza állt rendelkezésére.
Az is egy lehetőség, hogy a földön volt egy társa.
Ha elolvassuk a légi irányító jelentését, fényekről ír.
Fények az éjszakai égen a Columbia folyó oregoni oldalán.
Fényeket láttak a gépeltérítés éjszakáján is,
aminek érdemes utánanézni.
Szóval volt egy kimenekítő csapata?
Megszökött az összes pénzzel, ejtőernyővel és a bombával.
Soha nem találtak semmit. Simán megcsinálta.
Hol vannak ezek?
Azt hiszem, a földi segítője szedte össze
az ejtőernyőt, a pénzt, D. B.-t, és leléptek.
Másik opció, hogy a pénz nagy része nem hagyta el a gépet.
3. KÖVESD A PÉNZT
Kétszázezer dollár 20-as címletekben,
súlya majdnem 10 kilogramm.
Ezzel nem ugranék ki a repülőből.
De hogy került a pénz Tena Barba?
1980-ban ezen a washington állami homokos folyóparton
egy nyolcéves kisfiú megtalálta D. B. Cooper zsákmányának egy részét.
Valószínűleg valaki odament a folyópartra,
és később odatette a pénzt.
TALÁLTAK 5800 DOLLÁRT
Csak találgatás. Sokféleképpen történhetett.
Mikor megnéztem Tom feljegyzéseit,
biztosra vettem, ha én lettem volna az ügyész ebben az ügyben,
nem csak vádemelés, hanem elegendő bizonyíték is lett volna,
hogy elítéljék Rackstrawt a bűntettekért,
amiket D. B. Coopernek tulajdonítottak.
Nem hiszem, lett volna bármi
az alatt az egy évtized alatt, míg az ügyön dolgoztam,
ami eltántorított volna Robert Rackstraw-tól.
Csak gyűjtöttem az újabb és újabb bizonyítékokat ellene.
Volt valaha is bármi meggyőző?
Nem, ilyen értelemben nem. De „minden kétséget kizáró”?
Nyugodt szívvel mondtam volna: „Robert Rackstraw-t bűnösnek találtam.”
Jogászként tisztában vagyok vele,
sok gyilkost elítélnek közvetett bizonyítékok alapján.
- Mikrofon? Működik? Egy, kettő. - Szépen szól.
Remek.
VENTURA MEGYEI SERIFF
Tom mindig azt gondolta: „Ezt meg fogom írni.”
„Ebből dokumentumfilm lesz.”
Elkezdte összeállítani a forgatócsoportot.
És Jim Forbes volt az arca és a hangja annak,
amit akkor csináltunk.
- Felvétel! - Rendben vagyunk?
Tom Colbert 2012 nyarán keresett meg.
A '80-as években együtt dolgoztunk a CBS-nél.
Nagyon kitartó volt,
és azt mondta: „Van valami, amit szeretném, ha megnéznél.”
Amikor megláttam, hogy D. B. Cooper az, csak forgattam a szememet.
Nem vagyok egy D. B. Cooper-rajongó, soha nem is voltam.
Egy dolog vonzott a történetben:
Robert Rackstraw.
Sok érdekes jellemzője volt
a múltjának, a személyiségének, a hollétének,
amik érdekeltek engem.
Tovább győzködött...
Beszőtt a hálójával.
Magával ragadott.
Az egyik legizgalmasabb pillanat az volt, amikor megtaláltuk Rackstraw húgát,
Linda Loducát.
Sejtettem, hogy elidegenedtek,
mert nem láttam kettejük közt kommunikációt.
Levelet írtam neki.
Négyórás interjúnk volt Lindával San Luis Obispóban.
Egy elképesztő interjú arról, miért gondolja, Robert lehet Cooper.
A beszélgetés előtt elmondta, kiújult a rákja.
Mondtam: „Nem akarjuk így.” Ő azt mondta: „Beszélnem kell.”
Eljutottam arra a szintre, hogy amikor beszélt,
tudtam, hogy semmi sem igaz belőle.
Amikor a '70-es években egy FBI-ügynök
azt mondta, ő lehet D. B. Cooper, maga kuncogott.
Igen.
- Nem vette komolyan. - Nem igazán.
Most, hogy elolvasta az összes bizonyítékot,
mit gondol a lehetőségekről?
Azt hiszem, elég erősek.
A készségeire gondolok,
és hogy ő olyan fajta ember, aki ezt tenné,
ilyen a személyisége.
Akkoriban dühös volt, és kitervelhette,
majd véghez vihette a hadsereg és mindenki más iránt
érzett haragja miatt.
Nagyon is lehetséges,
hogy ő D. B. Cooper.
Az egyetlen dolog, ami elbizonytalanít,
hogy a stewardess,
ami persze lehet idegesség is, amikor próbálta leírni,
de az, amelyik látta őt a napszemüvege nélkül,
azt mondta, barna szeme volt.
Bobnak nem barna volt a szeme.
Ezt is megvizsgáltuk.
Elfelejtettem, mi volt ez a dolog. Segítenél?
Röviden annyi, hogy zöldes-barna a szemszíne.
És a nő, aki csak egy pillanatra látta…
- Igaz. - …azt mondta, hogy barna.
Néhány képen barnának tűnt,
de van olyan is, ahol zöldnek.
- Igen. - Attól függ, hogy világítja meg a fény.
Igen, teljesen igaz.
Csak felmerült: „Neki nem barna a szeme.”
De megértem.
2013 májusában végre megszületett a döntés.
Most már Rackstraw-ra figyelnek.
Ott van!
Elvittek egy forgatócsapatot,
hogy megpróbáljanak egy spontán, meglepetés-interjút készíteni.
Körbevettem magam
a szakterületükön kiemelkedő emberekkel,
az operatőröktől a nyomozókig bezáróan.
Számítottam ezekre az emberekre, hogy segítenek a terepen.
Eredetileg telefonon értem el Rackstraw-t,
2012 novemberének első hetében.
Felvázoltam neki, hogy mit csinálunk.
„Visszatekintünk D. B. Cooperre 41 év távlatából.”
„Tudom, hogy ön volt az egyik gyanúsított.”
„Tudom, hogy felmentették,
vagy ejtették a gyanúsítottak közül.”
„Szeretném megbeszélni önnel ezt az élményt.”
A végén azt mondtam: „Szeretnénk interjút készíteni önnel.”
Azt mondta, oké. De folyton elhalasztotta.
Végül azt mondtam: „Tom, ha tovább akarsz lépni,
válaszokat kell kapnunk.”
„Beszélnünk kell vele.”
Ha elmondanátok, mi történik, az jó lenne.
Készenlétben, Jim!
Itt van! A célpont az üzleténél van a kutyával.
Most kiszáll a kocsiból. Tom, menj oda!
Uram, adj erőt!
Adj bátorságot!
„Bob, lenne egy kérdésem.”
„Lenne egy kérdésem.”
Őszintén szólva álmodtam a találkozásról.
Ennyi hónapon át nem tudtam kiverni a fejemből.
„Szembe akartam nézni vele,
megmondani neki, ki ő, mi ő, és mi mit akarunk.”
Hála Istennek, Jimék meggyőztek,
hogy legyek tárgyilagosabb a találkozáskor.
Elég jól kezelem a veszélyes helyzeteket,
de most, hogy családom van, mint legtöbbünknek,
óvatosnak kell lennem.
A célom az volt,
hogy egy film és egy könyv lehetőségét
kínáljam fel neki, aminek ő is a részese lehet.
Az első napon Tom beszélt vele.
Le akart ülni vele.
Egy kétkamerás négyszemközti interjút készíteni, mint mi most.
És egyesével lehámozni a rétegeket.
És a szemébe nézni.
- Bob vagyok. - Nagyon örvendek, Bob.
Régóta szerettem volna találkozni önnel.
Rendben.
Az ég szerelmére! Tom, igen.
Nem hagyom, hogy megint lerázzon.
- Van egy perce? - Igen, csak előbb foglalkozom az úrral.
Bob Rackstraw, az életed hamarosan megváltozik.
Nagyszerű találkozni az igazi fickóval.
Igen.
Először is lenne egy kérdésem.
Meg akarom kérdezni, miért keveredett bele.
Emlékszik Jim Forbesra? Néha vele dolgozom.
Mint most is.
Jim azt mondta, megtalálta 54 régi barátját
San Franciscóból, a portlandi illegális kereskedőkön át,
az oklahomai egyetemi csoporttársakig.
Tíz órányi felvétel készült róluk,
és egy érdekes történetet meséltek önről.
Várjon! Azt mondja, ez az 54 személy állítja,
én vagyok a D. B. Cooper?
Összegyűjtöttük ezeket az embereket, és egy dokumentumfilmet készítünk.
Ez rossz hír, de van jó hír is.
És egy 20 000 dolláros csekkel kezdődik,
hogy elmesélje az igazi történetét.
És ez lesz az ön könyve,
a dokumentumfilmje és a mozifilmje.
Van egy hotelszobánk.
Leül, elmondja a sztorit, öné a csekk.
Aztán a hollywoodi ügyvédem szerint
250 000 és 500 000 közötti összeget kaphat az év végéig.
A könyv és a dokumentumfilm megjelenik, mindenki a mozifilmet akarja majd.
Az ár emelkedik, több pénzt keresünk.
És ez nem csak Hollywoodról szól.
Két ügyvédem van Washingtonban.
Senki sem fogja elítélni azt a legendát,
aki a trükkje közben senkit nem bántott.
Nem akarjuk, hogy letartóztassák…
Nem én vagyok D. B. Cooper, szóval, miről szólna a történet?
A barátaitól információkat kaptunk, és szeretnénk...
Az Google-szemüveg?
- Nem, nem Google-szemüveg. - Akkor mi?
- A szemüvegem. - Oké.
Szóval, felkészítjük...
Nincsenek kamerák?
Kamerák? Ugyan már!
Jézusom! Van kamerád?
- Nem, de ha úgy érzi... - Leveszem.
Szeretné, ha levenném a szemüvegem? Látni akar? Oké.
Térjünk vissza a szerződésre!
Ahogy nézem, mindent akarnak rólam.
A nevemet, és engem mint személyt.
Ilyen a hollywoodi élettörténet. Nem tud egy morzsát kiragadni.
Felőlem azt csinál Hollywood, amit akar.
De a 20 000 dollár, ez kéthavi bérleti díj.
Nem tudnak 25 000-nél többet adni, akkor mit várjak?
Mondtam, ha maga D. B. Cooper, akkor fizetek 20 000-t.
Nem, nem vagyok az. Ezt vésse jól a fejébe!
Odahoztak egy stewardesst, amikor a fogdában voltam.
- Nemet mondott. - Megpróbálom elérni Jimet.
Ekkor vonult vissza az FBI.
Nem lepődtem meg a viselkedésén.
Évek óta elfogult vagyok már,
és a szívem mélyén tudom, ki ő, így azt akartam, hallgasson meg.
Egy ártatlan embertől nem ezt várnám.
Meghallgatott, mert látni akarta, mennyit tudok.
Van egy felső és egy alsó szint.
Nézze Rackstraw szemszögéből!
Itt van egy fickó, akinek eseménydús a múltja,
volt összetűzése a törvénnyel,
de leülte a büntetését, úgy mond.
Látszólag tisztán élt, mióta szabadult.
Évtizedek óta rendes állampolgár.
Aztán évekkel később hirtelen
egy spontán interjúba, és hasonló dolgokba csöppen.
Az egészet egyben nézve,
vitathatatlanul zaklatták.
Azt mondtam: „Bob, a következő lesz. Holnap visszajövünk kamerákkal,
és csinálunk egy interjút.”
„Senki nem mondhatja el a történetét, csak maga.”
Azt mondta: „Hívni fogom.” Erre én: „Este 9-kor!”
„Holnap reggel kilenckor ott leszünk.”
„Komolyan mondom.” Erre ő: „Ígérem.”
Nagyon határozottan kezet fogtunk, és a szemébe néztem,
és azt mondtam: „Nem fog hívni.”
Úton vagyunk.
MÁSNAP
Oké, közeledünk a körforgalomhoz.
A másik lehetőség Jim Forbes volt,
aki szembesítette a tényekkel. Az nem az én dolgom volt.
Nekem kellett meggyőzni,
leginkább a személyiségemmel.
Mindig is gyűlöltem… az úgynevezett lesből támadó interjúkat.
De mi mondtuk, hogy ott leszünk.
Néha nincs más választásod, főleg egy hivatali személlyel,
aki kerüli az egyértelmű kérdéseket.
Bob egy átlag polgár volt,
de évekkel azelőtt közismertté vált.
És okunk volt azt hinni, hogy talán
ő D. B. Cooper.
Ha támad, lökjem vagy üssem?
Magán múlik.
- Attól függ, milyen közel van. - Igen.
Az a helyzet...
- Megy a kamera? - Igen.
Tíz töltényem van. És plusz két tár.
Az elég lesz.
Ha nem sikerül eltalálnom az elsőre, akkor nem árt.
Jobb vagy ennél.
- Képzett vagy. - Jó tudni.
- Halló? - Megvan!
Úgy három-négy perc múlva ott lesznek.
Rendben.
Látom, a tárolóban van.
- Melyikben? - Látod azt, ami nyitva van?
Bob, Jim Forbes vagyok.
Csináljuk megfelelően! Jöjjön, beszéljen!
Miért bujkál a tárolóban?
Ártatlan ember nem bújik el egy tárolóba.
Csak képzelje el ezt, Bob!
Egyszerű kérdéseket teszek fel,
és maga egy tárolóban bújkál, hogy kitérjen előlük.
Válassza a könnyebbik utat,
jöjjön ki, beszélgessünk, és kész is!
Na jó, végre. Azt hiszem, Tom hívta.
- Beszélt Tommal, Bob? - Igen, igen.
- Tom, csak... - Nem fogok vitatkozni magával.
Én sem. Miért nem csináljuk rendesen?
Magának is megvan a módszere, nekem is.
Hat hónapja próbálkozom a maga módszerével.
Nem igaz. Kerestem egy ügyvédet, aki azt mondta:
„Ne beszéljen Jimmel!”
„Kitalál történeteket, másítja a dolgokat.”
Azt mondtam: „Nem fogok.”
Történetek kitalálása nélkül, hadd kérdezzek egy egyszerű kérdést!
- Maga az, aki felszállt a repülőre… - Mit mondtam?
1971. november 24-én
Dan Cooper néven?
Talán igen.
Eltérítette a gépet Seattle-ből
Reno felé?
Talán nem voltam elég világos, Jim.
Ne játssza itt a nagymenőt!
Megtennél nekem valamit?
Menj be a boltba, és zárd be az ajtót! Megtennéd ezt?
Most? Gyerünk!
Bob, maga D. B. Cooper?
Szemtanúink vannak, akik látták az oregoni
Astoriában és Corvallisban, miután 1971-ben leszerelt,
egészen a gépeltérítésig. Ott volt?
Bob, miután felmentették a gyilkossági vád alól,
miért lopott el egy gépet?
Miért menekült, ha nem bűnös?
Ez Amerika történetének
legnagyobb embervadászata.
Csak egy híresebb ember létezik D. B. Coopernél,
az, aki megtalálja.
És ezzel a hírnévvel és figyelemmel jön a dicsőség és az arany.
Tudom, hogy az őrületbe kergetjük, nem ez a célunk, sajnálom.
MUNKATÁRS: De, igen.
Nem igaz. Én...
Hagyjanak békén, vagy nem állok jót magamért!
Tudja ön is, elég rosszul fest,
hogy nem válaszol a kérdésekre, és rejtőzködik.
És magát kéri meg, hogy küldjön el minket.
Aggódom a vérnyomása miatt.
Azt mondta… Biztos hallottad a vérnyomását.
Nem akarom megölni a fickót.
Aggódom érte.
Meleg van. Nincs jól.
Ez komoly, és nagyon aggódom.
Nem azért vagyok itt, hogy rosszul legyen.
Nem volt kielégítő a beszélgetésünk.
Nem ezt akartam.
Nem becsukott ajtókat, hanem másokat nyitott ki a fejemben.
Nem oltotta el a tüzet, hanem mást is felgyújtott.
Őrülten kitérő volt.
Amit reméltem, amiről álmodtam,
most már két éve,
hogy leülök ezzel a fickóval, és beszélgetünk, mint férfi a férfival.
Úgy érzem, minden várakozásomat felülmúlta.
Úgy érezzük, megoldottuk az ügyet.
Mondhatjuk az utókornak: „Igen, megoldottuk a D. B. Cooper-ügyet”,
és megmutatjuk annak a metodikáját, hogy dolgoztunk össze.
Tudtuk, hogy ő az.
Az a véleményem, hogy amit az utóbbi időben láttunk,
bár minden elismerésem Colbert csapata és Rackstraw felé,
de óriási hiba volt.
Azt hiszem, úgy akar ismertté válni, mint a fickó,
aki megoldotta Cooper rejtélyét.
Az ezzel járó hírnév,
a pénz, talán ez is része. Nem tudom.
Talán csak szerepelni akar a Wikipedia oldalán:
„Ez a fickó megoldotta az ügyet.” Nem igazán tudom.
De szerintem végül is ez hajtja.
Ez az én véleményem. Végső soron ez vezérelte.
A probléma az, hogy elhomályosította az ítélőképességét.
Ahogy említette,
a múltja azt sugallja, hogy maga D. B. Cooper.
Lehettem volna.
Függetlenül attól, hogy Rackstraw volt-e D. B. Cooper,
imádta az egész teóriát,
hogy mások k szerint ő D. B. Cooper.
Mindenki, aki elindul ezen az úton,
azt a kíváncsiság hajtja.
Hisznek valamiben, bármi is legyen az,
és egyre több időt ölnek bele a hitük megszilárdításába.
Aztán eljutnak arra a pontra,
hogy már nem válaszokat keresnek, hanem igazolásokat,
amik alátámasztják a hitüket, amit e köré építettek.
Ez a megerősítési torzítás.
Olyan dolgokat keresel, amik megerősítenek az elképzelésedben.
Túl sok a bizonyíték arra, hogy Rackstraw volt.
Mi tényeket keresünk. A csapatom minden nap emlékeztet erre.
Nehogy belegabalyodjak a hókuszpókuszok rejtélyének hálójába.
Koncentrálj a tényekre!
Vannak, akik azt mondják: „Megszállott vagy!”
Eltökélt vagyok.
Ez az eset egy maraton, egy áldozat,
egy megpróbáltatás, egy gödör.
Minél tovább maradsz, annál nehezebben szabadulsz.
A feliratot fordította: Latkóczi Barbara