‎UN SERIAL DOCUMENTAR NETFLIX
‎După atâția ani, ‎D.B. Cooper e căutat încă.
‎Zona a fost percheziționată
‎de către FBI, Armată ‎și căutători de comori amatori.
‎Mulți fabulează ‎în legătură cu ce s-ar fi putut întâmpla.
‎Autoritățile încă nu știu ‎dacă e mort sau viu.
‎Ele îl consideră un fugar. ‎Alții, o legendă.
‎Fiecare se axează pe o latură.
‎Unii caută banii, ‎alții cercetează traseul de zbor.
‎Fiecare are propria abordare.
‎Oamenii vor răspunsuri ‎la aceste întrebări.
‎E doar natura umană. Invariabil, ‎asta duce oamenii pe o anumită cale.
‎Folosim multe tehnologii ‎ca să inspectăm bancnotele lui Cooper.
‎Vreau să cercetez ‎locul unde s-au găsit banii.
‎Avem motive să credem că trăiește.
‎N-am vrut niciodată ‎să renunț la acest caz,
‎deoarece… comoara e prea mare.
‎E o poveste prea bună. ‎Dacă zic: „Nu vreau să fac asta,
‎nu mă mai implic,” las să-mi scape ceva.
‎Ești tras în vârtejul Cooper.
‎Bun venit la bord! O să facem un tur.
‎EPISODUL DOI: OAMENII NEVINOVAȚI ‎NU SE ASCUND ÎN CONTAINERE
‎Azi, la tribunalul din San Joaquin,
‎Rackstraw e ținut în izolare,
‎parțial pentru că FBI-ul încă mai crede
‎că ar putea fi D.B. Cooper.
‎Vreți să declarați ‎dacă sunteți sau nu D.B. Cooper?
‎Am teamă de înălțime.
‎Când am aflat ‎că FBI-ul l-a anchetat în '78, '79,
‎…am spus: „Mamă, l-au avut.”
‎Dar n-au putut dovedi asta.
‎Când am auzit despre Rackstraw ‎pentru prima dată, în 2011,
‎având toți oamenii talentați, ‎am spus: „Hai să alcătuim echipa!”
‎Echipa Cazului nerezolvat ‎m-a avut pe mine ca avocat,
‎a avut oameni din Armată, ‎a avut mulți pensionari din Poliție
‎și câțiva ofițeri de informații.
‎Am creat o echipă de 40 de membri.
‎Ceea ce face această echipă unică
‎este că majoritatea celor implicați ‎au mai mult de 50 de ani,
‎vârsta la care se pensionează din Poliție.
‎Adoră pasiunea vânătorii.
‎Se uită și spun: ‎„Poate nu sunt în prima linie,
‎dar pot contribui cu experiența mea.”
‎Au fost convinși că, „E ceva aici.”
‎Cred cu tărie ‎că puține lucruri nu pot fi rezolvate.
‎Aici avem dovezi ‎despre acest tip, Robert Rackstraw.
‎Dacă te uiți la trecutul lui Rackstraw,
‎el are pregătirea, capacitatea, ‎atitudinea necesare ca să facă asta.
‎Tipul ăsta a avut o viață interesantă.
‎În copilărie, era un scandalagiu.
‎Fura, bea,
‎dar apoi, a descoperit Armata.
‎Sunteți pregătiți?
‎Da!
‎Duceți-vă!
‎Familia lui ne-a spus: ‎„Armata l-a salvat pe Bob.”
‎Am ajuns în Vietnam în ianuarie 1968.
‎Rackstraw a apărut în 1969.
‎Rackstraw a ajuns un pilot de rezervă.
‎A trecut prin Ken Overturf.
‎L-am cunoscut ‎pe Robert Rackstraw în Vietnam.
‎Recrutam piloți iar Robert ‎s-a oferit voluntar pentru misiune.
‎Proiectul se numea Proiectul Left Bank.
‎Left Bank a fost ‎o misiune radiogoniometrică secretă
‎de localizare a țintei inamice.
‎Pericolul de a fi ucis ‎a fost probabil motivul
‎pentru care au fost ‎atât de puțini voluntari.
‎Cred că pentru Rackstraw
‎a fost o bucurie.
‎Căuta exaltare.
‎Era nebun.
‎Dar cred că ai putea să-i spui tupeist.
‎Pentru că a reușit ‎niște chestii ieșite din comun.
‎Când eram comandantul plutonului, ‎am pierdut o aeronavă
‎și pe toți cei patru membri ‎ai echipajului.
‎I-am pierdut pe Jack Knapp, ‎Boogle, Smitty, Heidi.
‎Da, erau patru oameni foarte buni.
‎Țintește!
‎Foc!
‎Țintește!
‎Foc!
‎Țintește! Foc!
‎După Vietnam, Rackstraw a fost repartizat ‎la Centrul de Antrenament Aviațional
‎din Fort Rucker, Alabama.
‎Totuși, la scurt timp ‎după sosire, a avut probleme
‎când a fost pedepsit ‎pentru violență domestică.
‎S-a descoperit și că-și falsificase
‎multe din înscrierile militare.
‎Am fost dezamăgit când am aflat
‎că nu era chiar cum se prezentase.
‎CAZIER PENAL ‎A FOST MILITAR ÎN VIETNAM 1969-70.
‎Rackstraw a fost dat afară din armată.
‎Cu toată pregătirea pe care o avea,
‎urma să facă ‎o carieră militară, cu siguranță.
‎Și nu a fost fericit.
‎A scris o scrisoare furioasă ‎Armatei în care a spus:
‎„N-aș vrea să folosesc ‎abilitățile dobândite în Armată,
‎căci aș fi un adversar de temut.
‎1971 ELIBERAT DIN ARMATA SUA
‎1971 DETURNARE D.B. COOPER?
‎Bob Rackstraw mi-a fost soț.
‎Ne-am căsătorit în 1974.
‎Eu tocmai divorțasem,
‎aveam doi copii minunați.
‎I-a plăcut de copiii mei,
‎dar am fost căsătoriți ‎un pic mai mult de doi ani.
‎ÎNREGISTRĂRI ALE FAMILIEI RACKSTRAW
‎Era un fel de cursă nebună cu el.
‎Nu era un oarecare
‎care lucra zilnic, ‎venea acasă și voia cina pe masă.
‎Îi plăcea exaltarea.
‎Mă ducea în tot felul de locuri
‎de parcă eram oameni bogați.
‎Am avut încredere în el.
‎N-am întrebat niciodată ‎despre salariul lui,
‎dar apoi, a deschis ‎o tipografie în San Jose.
‎Îmi falsificase numele
‎ca să poată primi ‎un împrumut pentru tipografie.
‎Și, desigur, nu știam asta atunci.
‎Robert Rackstraw e un personaj fascinant,
‎…mai ales în anii '70.
‎Când am început să cercetez ‎dosarele din arhive,
‎…am găsit registrele judiciare ‎din procesul de omucidere.
‎În august 1977,
‎m-a contactat un domn ‎care mi-a cerut să-l ajut
‎…să-și localizeze ‎fratele dispărut, pe Philip Rackstraw.
‎Era sigur că fratele lui, ‎Philip, fusese asasinat.
‎Robert Rackstraw a avut ‎câteva afaceri ratate
‎și a venit acasă în Valley Springs.
‎Mama lui murise de cancer.
‎Tatăl lui vitreg urma să-l ajute ‎și au intrat în afaceri împreună.
‎Utilaje grele, construcții, ‎chestii din astea.
‎Robert Rackstraw ‎îi înșela pe clienții tatălui lui.
‎Tatăl lui vitreg a aflat.
‎Tatăl ducea ‎saci cu chitanțe la un contabil.
‎În seara aia, au dispărut.
‎Rackstraw a devenit suspect
‎pentru că le spusese tuturor, rudelor,
‎că tatăl lui vitreg, Philip, ‎plecase în Hawaii.
‎După multe investigații amănunțite,
‎a devenit clar ‎că Philip Rackstraw nu era în Hawaii.
‎Am încercat să-i încurajez să caute în jur
‎ca să vadă dacă găsesc dovezi ‎ale unei înmormântări pe proprietate,
‎deoarece câinii ‎nu voiau să părăsească proprietatea.
‎Era o scobitură, ‎deci s-au dus să investigheze
‎proprietatea familiei, ‎unde i-au găsit rămășițele.
‎Avea un glonț în ceafă.
‎ROBERT RACKSTRAW, 34 DE ANI, ARESTAT
‎ACUZAT DE OMUCIDERE ‎ȘI DE TULBURARE DE POSESIE
‎Robert Rackstraw ‎venea la tribunal în scaun cu rotile
‎și pretindea că fusese rănit ‎în Vietnam, dar fără dovezi.
‎Imaginea unui tip în scaun cu rotile,
‎simpatic, aproape plângând, ‎care se ridica în boxa martorilor
‎și spunea: „Nu l-am ucis, ‎dar voi găsi ucigașul.”
‎Juriul l-a crezut, nevinovat.
‎1978 - ACHITAT DE UCIDEREA ‎LUI PHILIP RACKSTRAW
‎Când l-am întâlnit ‎pentru prima dată față în față,
‎eram în sala de judecată.
‎Dacă privirile ar fi putut ucide,
‎jur, ar fi vrut să mă ucidă pe loc.
‎Nu voi uita niciodată ‎privirea pe care mi-a aruncat-o.
‎Cred că Bob Rackstraw
‎putea să-și împuște tatăl
‎fără a-și întoarce capul ‎ca să se uite în urmă.
‎Cred asta.
‎Anii '70 au fost un deceniu tare complicat ‎pentru Robert Rackstraw.
‎După procesul de omucidere,
‎aștepta pedeapsa ‎pentru posesia de explozibili
‎…escrocherie cu cecuri și posibilă fraudă.
‎Ieri, Rackstraw a fost condamnat ‎pentru semnare de cecuri false de 46.000$.
‎Un juriu l-a condamnat ‎după un proces de trei săptămâni,
‎care a costat Districtul San Joaquin ‎sute de mii de dolari.
‎O parte din cost, acest vehicul,
‎cumpărat de procuror ‎și aruncat în aer ca să arate juriului
‎ce ar putea face un om disperat
‎cu explozibilii găsiți ‎în posesia lui Rackstraw.
‎Anul acesta, Rackstraw n-a contestat
‎acuzațiile de închiriere ‎a avionului în Stockton,
‎transmiterea unui semnal de S.O.S. ‎de peste Ocean, de la vest de Monterey,
‎și, cât avioanele Pazei de coastă căutau, ‎aterizarea în Orange County,
‎unde a revopsit avionul ‎și i-a modificat numerele.
‎Încerca să scape ‎de acuzațiile de posesie de explozibili.
‎A orchestrat toată escrocheria.
‎Când ofițerii au pus ‎întrebarea despre D.B. Cooper,
‎Rackstraw a invocat ‎dreptul de a avea un avocat prezent
‎și ancheta s-a oprit.
‎În acest moment, ‎e doar un suspect interesant
‎acuzat de alte infracțiuni,
‎în timp ce FBI-ul continuă ancheta.
‎Credeți că e legitim ‎să fiți unul dintre suspecți?
‎Dacă aș fi anchetator, sigur. ‎Nu m-aș trece cu vederea.
‎Nici pe mine, nici pe o persoană ca mine.
‎Erați la Washington atunci?
‎Am fost în Washington de mai multe ori.
‎FBI-ul a verificat toate astea. ‎De asta mă tot hăituiesc.
‎FBI-ul știa cu siguranță ‎cine era Robert Rackstraw,
‎l-a suspectat că era D.B. Cooper
‎și a fost convins să cerceteze altă pistă.
‎Poate că, dintr-un motiv bun ‎la momentul acela, l-a exclus,
‎dar, de fapt, a ratat vinovatul.
‎Și eu încerc să aflu ce naiba se întâmplă.
‎De ce a făcut asta FBI-ul?
‎De ce ar apăra ‎pe cineva despre care credeau
‎…că e posibil să fie omul ‎care a comis această infracțiune?
‎Avem informații
‎că Rackstraw avea legături
‎cu CIA
‎în misiuni secrete,
‎misiuni ultrasecrete.
‎Agenția Centrală de Informații ‎este însărcinată
‎cu probleme de securitate națională.
‎Cea mai mare parte ‎a activității lor e peste hotare,
‎deși au și o misiune internă.
‎Ca să găsească spioni.
‎Un tip a venit în zona ‎companiei noastre într-o zi,
‎conducându-și jeepul ‎cu mitraliere montate pe spate.
‎Fusese în junglă mult timp,
‎avea nevoie de odihnă și de relaxare.
‎S-a identificat ca agent CIA.
‎El și Rackstraw ‎s-au înțeles de minune imediat.
‎După câteva zile, l-am văzut pe Rackstraw
‎plecând cu prietenul lui ‎din CIA în jeepul lui.
‎A fost plecat cel puțin trei zile.
‎Cred că el ar fi putut fi ‎poarta lui de acces ani mai târziu
‎pentru o asociere cu CIA.
‎A lucrat la Bell Helicopter în Iran
‎și nu sunt sigură cum, ‎în anii '70, puteai face asta
‎fără un fel de permisiune a CIA-ului.
‎Asta a fost chiar înainte ‎ca Șahul Iranului
‎să fie înlăturat.
‎Ayatollahul era deja în zonă.
‎Cei de la Bell Helicopter
‎instruiau piloții elicopterelor ‎Șahului Iranului.
‎Era în Nicaragua
‎când a început Iran-Contra. ‎A fost implicat în acel lucru.
‎Unii îl numesc ‎un scandal, alții, o tragedie.
‎Revelația uimitoare de azi e ‎că până la 30 de milioane de dolari
‎din vânzarea secretă ‎de arme Iranului a ajuns în mâinile
‎forțelor antiguvernamentale ‎din Nicaragua, Contras.
‎Statele Unite nu au oferit ‎vapoare și avioane pline de arme
‎în schimbul întoarcerii ‎ostaticilor americani și n-o vom face.
‎Să recunoaștem, ‎vorbim despre un agent al CIA,
‎nu despre un angajat.
‎A fost angajat să piloteze avioane.
‎1985 AR FI PILOTAT AVIOANE ‎ÎN MISIUNI SECRETE ALE CIA.
‎S-a lăudat în fața ‎a circa șase femei că era în CIA.
‎Am găsit polițiști cărora ‎le-a spus în interogatoriile
‎pentru infracțiunile sale locale: ‎„Sunt în CIA.”
‎Dacă ar fi un agent al CIA,
‎așa cum sugerează mulți,
‎poate că CIA nu vrea să dezvăluie asta ‎din motive de securitate națională.
‎CIA, în ierarhia ‎comunităților de informații,
‎depășește FBI-ul.
‎CIA spune FBI-ului
‎„Nu-l puneți sub urmărire pe ăsta,
‎că va spune povești ‎care nu vrem să fie spuse.”
‎M-am dus la unul dintre prietenii mei, ‎un înalt ofițer de informații pensionat.
‎Am întrebat: „Ai vreo cunoștință în CIA
‎…care să-ți poată zice
‎dacă a pilotat avioane ‎pentru Iran-Contra?”
‎A spus: „Mi-am întrebat sursa ‎și a răspunsul a venit:
‎«Nu putem confirma.»”
‎Ceea ce e codul pentru „da,”
‎căci răspunsul tradițional e: ‎„Nu putem confirma sau nega.”
‎Dar dacă spui: „confirmăm”, ‎„nu putem confirma,”
‎e un cod pentru: „Da, a făcut-o.”
‎După părerea mea, ‎n-am găsit niciun motiv real
‎să cred că Rackstraw ‎era un suspect convingător.
‎SECRET
‎Din păcate, ne lipsește o probă
‎care ar putea scoate ‎adevărul la iveală, mucurile de țigară.
‎Când D.B. era la bord, chiar a fumat
‎opt țigări în avion.
‎Agenții FBI din Las Vegas aveau ‎mucurile de țigară.
‎Acum știm că ar fi perfecte ‎pentru analize de ADN.
‎Dar cei din Las Vegas nu le găsesc.
‎Chiar au dat-o în bară în câteva privințe
‎…ceea ce i-a îndepărtat de adevăr.
‎Cred că au avut ‎doar răspunsul FBI-ului atunci.
‎Prin asta, spun ‎că s-au folosit toate resursele.
‎Costul nu era o problemă, ‎mâna de lucru nu era o problemă.
‎Am rezolvat lucrurile,
‎cred, în mod eficient.
‎Primul portret făcut de artist,
‎așa-zisul portret Bing Crosby,
‎a creat un efect în lanț ‎de paranoia în toată țara,
‎fiindcă portretul era așa de simplu.
‎Dacă te uiți la el destul timp, ‎nu arată ca nimeni
‎…și arată ca toată lumea.
‎Doar un bărbat anonim, ‎ca un om de afaceri.
‎Ca 90% din cei care zburau atunci.
‎FBI-ul l-a făcut public ‎și au primit atâtea ponturi
‎la sediul lor, ‎încât n-au putut găsi o pistă bună.
‎Era un fel de structură de paranoia.
‎Oamenii credeau ‎că apropiații lor erau D.B. Cooper.
‎Era un erou.
‎Era un context economic foarte prost.
‎Toată lumea îl privea ca pe un Robin Hood.
‎Era admirat de toată lumea, ‎cu excepția câtorva dintre noi.
‎ÎNCEPE CĂUTAREA ‎DETURNĂTORULUI „ROBIN HOOD”
‎Nu mai știu câte sute de poze
‎mi-au trimis agenții amatori
‎după ce unul a crezut că tatăl nepotului ‎vărului unchiului fratelui său
‎a spus pe patul de moarte ‎că e D.B. Cooper.
‎Îmi arătau o poză ‎și întrebau: „Arată ca el?”
‎Era vecinul tău. Era colegul tău.
‎Era omul ăla cu care ai fost în Vietnam.
‎Era oricine voiai să fie.
‎Fiecare piesă ‎a acestei povești e controversată.
‎Fiecare fapt care crezi că e fapt ‎poate nu e chiar faptul care crezi că e.
‎Când eram șefa Departamentului ‎de deghizări la CIA,
‎inversam cam tot ce se putea inversa.
‎Când m-am uitat mai întâi la portrete,
‎prima dată, m-am gândit: ‎„Chiar așa arată?”
‎1. MAESTRU AL DEGHIZĂRII
‎Cine spune că nu era blond? ‎Cine spune că tenul lui nu era machiat?
‎Poartă costum și cravată? ‎Grozavă deghizare dacă nu le porți zilnic.
‎Arată ca un om al organizației.
‎Pare conformist.
‎Sunt sigură, dacă n-ar fi avut ‎trăsături pronunțate,
‎poate n-ar fi putut face ‎ce a făcut. Nu știu.
‎Una dintre însoțitoarele de zbor ‎pe care le-am reperat
‎a spus: „Știam că e machiat.”
‎Aveam un martor care a spus; ‎„Are păr negru care parcă strălucește.”
‎Își vopsise părul.
‎Asta lasă loc ‎pentru mai multe tertipuri interesante.
‎O posibilitate e să fi fost cineva la sol.
‎Când citești raportul ‎controlorului aerian, s-au văzut flăcări.
‎Flăcări pe cerul nopții ‎pe malul din Oregon al Râului Columbia.
‎Flăcările văzute în noaptea unei deturnări
‎trebuie să fie investigate, ‎nu trecute cu vederea.
‎Deci avea o echipă de extracție?
‎A fugit cu toți banii, ‎cu parașutele, cu bomba.
‎Nu s-a găsit nimic. ‎A făcut-o dintr-o mișcare abilă.
‎Unde-s lucrurile alea?
‎Cred că persoana de la sol le-a adunat,
‎parașuta, banii și pe D.B. și au plecat.
‎O altă opțiune e ca mare parte din bani ‎să nu fi părăsit avionul.
‎3. URMĂREȘTE BANII
‎200.000 de dolari ‎în bancnote de 20 de dolari,
‎cântărea peste nouă kilograme.
‎N-aș sări din avion cu alea.
‎Dar cum au ajuns banii la barul Tena?
‎În 1980, pe malul nisipos al unui râu ‎din statul Washington,
‎un băiat de opt ani, la picnic cu familia, ‎a găsit o parte din prada lui Cooper.
‎BARUL TENA
‎Probabil cineva a mers ‎până la malul râului
‎și a pus banii înăuntru mai târziu.
‎5.800$ GĂSIȚI
‎Doar o presupunere. ‎Sunt atât de multe scenarii posibile.
‎Când am citit dosarul lui Tom,
‎am fost convins ‎că dacă aș fi procurorul în acel caz,
‎nu aș obține doar o inculpare, ‎ci aș aduna destule probe
‎ca să-l condamn pe Rackstraw
‎…pentru infracțiunile atribuite ‎acestui D.B. Cooper.
‎Nu cred că a fost ceva
‎în deceniul în care lucrasem la caz
‎care să ne îndepărteze ‎de Robert Rackstraw.
‎Se adăuga ‎la fiecare probă găsită care-l acuza.
‎A fost vreodată concludent?
‎Nu, n-a fost niciodată concludent. ‎Dar „dincolo de orice îndoială”?
‎Mi-ar fi fost comod să spun: ‎„Îl găsesc pe Robert Rackstraw vinovat.”
‎Mai ales înțelegând, ca avocat,
‎că mulți infractori sunt condamnați ‎în baza unor probe circumstanțiale.
‎- Microfonul? Merge? Test, unu, doi. ‎- Sună bine.
‎Bine, grozav.
‎ȘERIFUL DISTRICTULUI VENTURA
‎Tom s-a gândit mereu: ‎„O să transform asta într-o carte.”
‎„O să transform asta într-un documentar.”
‎Deci, a început să strângă ‎echipa de filmare.
‎Iar Jim Forbes urma ‎să fie chipul și vocea
‎a ceea ce făceam atunci.
‎- Filmăm. ‎- E bine?
‎În vara lui 2012, m-a abordat Tom Colbert.
‎Lucrasem împreună la CBS în anii '80.
‎A fost insistent
‎…și a spus: „Am ceva major ‎la care aș vrea să te uiți.”
‎Când am văzut că era ‎D.B. Cooper, am dat ochii peste cap.
‎Sigur nu-s obsedat de D.B. Cooper ‎și n-am fost niciodată.
‎Un singur lucru m-a atras ‎la această poveste,
‎Robert Rackstraw.
‎Multe aspecte interesante
‎legate de experiența lui, ‎de personalitate, de locul în care se afla
‎îmi stârneau interesul.
‎El tot…
‎El era Charlotte, eu eram pe pânză.
‎Mă trăgea înăuntru.
‎Unul dintre cele mai interesante momente ‎pentru toți a fost găsirea Lindei Loduca,
‎sora lui Rackstraw.
‎Credeam că rupseseră legătura,
‎fiindcă nu văzusem ‎nicio comunicare între ei.
‎I-am scris.
‎Am obținut un interviu de patru ore ‎cu Linda în San Luis Obispo,
‎despre motivul ‎pentru care credea că el putea fi Cooper.
‎Mi-a spus înainte să se așeze ‎că-i recidivase cancerul.
‎Am zis: „Nu trebuie să facem asta.” ‎Ea a zis: „Trebuie să vorbesc.”
‎S-a ajuns în punctul, ‎pentru mine, în care el vorbea
‎și eu știam că multe ‎din ceea ce spunea nu erau adevărate.
‎Când un agent FBI a sugerat prima dată,
‎în anii '70, că fratele dv. ‎putea fi D.B. Cooper, ați râs.
‎Da, așa e.
‎- N-ați luat-o în serios. ‎- Nu chiar.
‎Acum, că ați citit ‎toate dovezile pe care le avem,
‎ce părere aveți despre posibilități?
‎Cred că sunt puternice.
‎Mă gândesc la setul de abilități
‎și la faptul că e ‎genul de om care ar face asta,
‎la personalitatea lui.
‎Era furios în acel moment ‎și ar fi plănuit asta,
‎și ar fi făcut-o doar din furie pe armată
‎și pe toți din jurul lui.
‎Dar cred că există o mare posibilitate
‎să fie D.B. Cooper.
‎Singurul lucru ‎care m-a derutat când am analizat asta,
‎e că stewardesa,
‎și, din nou, emoțiile intervin ‎când încerci să descrii,
‎dar cea care l-a văzut fără ochelari
‎a zis c-avea ochi căprui.
‎Bob nu avea ochii căprui.
‎Am analizat și asta.
‎Și uite care e confuzia. ‎Nu o să… Vrei să oferi?
‎Repede, are lentile de contact ‎verzi-căprui în ochi.
‎Și femeia care a avut ‎doar câteva clipe să se uite…
‎- Așa e. ‎- Pomenise ochelarii și a zis căprui.
‎În unele poze, păreau căprui,
‎dar sunt și unele în care par verzi.
‎- Da. ‎- Depinde cum îl prinzi în lumină.
‎Da, e absolut adevărat.
‎Deci, dv. spuneți: ‎„Bine, nu are ochi căprui.”
‎Dar înțeleg.
‎În mai 2013, s-a luat decizia, în sfârșit.
‎Îl vor aborda direct pe Rackstraw.
‎E aia de acolo.
‎Au dus o echipă de filmare acolo
‎ca să încerce să facă ‎un interviu-surpriză.
‎M-am înconjurat
‎cu reprezentanți puternici ‎ai domeniilor lor
‎de la cameramani ‎la anchetatori individuali.
‎Contam pe oamenii ăștia ‎să-mi fie alături pe teren.
‎Prima mea abordare ‎a lui Rackstraw a fost prin telefon
‎…în prima săptămână din noiembrie 2012.
‎Am descris ce făceam.
‎„O retrospectivă, 41 de ani ‎mai târziu, despre D.B. Cooper.”
‎„Știu c-ai fost printre mulții suspecți.”
‎„Știu că ai fost exonerat
‎sau ai pierdut calitatea de suspect.”
‎„Aș vrea să discutăm ‎despre această experiență.”
‎La finalul discuției, am zis: ‎„Vrem să facem un interviu.”
‎A fost de acord. Și tot trăgea de timp.
‎Așa că am zis: ‎„Tom, dacă vrei să mergem mai departe,
‎ne trebuie răspunsuri.”
‎„Trebuie să mergem să vorbim cu el.”
‎Dacă ne-ați spune ‎ce se întâmplă, ar fi grozav.
‎Așteaptă, Jim!
‎Uite-l! Ținta e la firmă cu câinele.
‎Iese din mașină acum. ‎Tom, ar trebui să oprești.
‎Doamne, dă-mi putere!
‎Dă-mi curaj!
‎„Bob, am o întrebare pentru tine.”
‎„Am o întrebare pentru tine.”
‎Sincer, am visat la abordarea asta.
‎Timp de câteva luni, ‎n-am putut să-mi scot din minte:
‎„Vreau doar să-l înfrunt pe tip
‎și să-i spun cine e, ce e și ce vrem.”
‎Slavă Domnului! ‎Jim Forbes și alții m-au convins
‎să fiu mai obiectiv în abordare.
‎Mă simt confortabil în fața pericolului,
‎dar știu, că acum, ‎că am familie ca majoritatea,
‎trebuie să fiu precaut.
‎Misiunea mea era
‎să-i ofer un film potențial
‎și o carte despre povestea lui ‎în care să se implice.
‎În prima zi, Tom a vorbit cu el.
‎A vrut să stea de vorbă cu el.
‎Să facă un interviu cu două camere, ‎față în față, cum facem acum.
‎Să desfacă straturile de ceapă.
‎Să-l privească în ochi.
‎- Sunt Bob. ‎- Bob, mă bucur să te cunosc.
‎Voiam de mult să te cunosc.
‎Bine.
‎Pentru Dumnezeu! Tom, da.
‎Nu era să-ți permit ‎să mă lași baltă la prânz.
‎- Putem să vorbim? ‎- Da, lasă-mă să mă ocup de domnul ăsta.
‎Bob Rackstraw, viața ta se va schimba.
‎E minunat să-l cunosc pe adevăratul om.
‎Da.
‎Voiam să-ți pun o întrebare întâi.
‎Vreau să te întreb de ce ești implicat.
‎Îl mai știi pe Jim Forbes? ‎Lucrez cu el din când în când.
‎Și acum lucrez cu el.
‎Jim mi-a spus ‎că ți-a găsit 54 de prieteni vechi
‎de la San Francisco, ‎la traficanți din Portland,
‎la colegi de facultate de la OSU.
‎Avem zece ore de înregistrări cu ei
‎și ne-au spus ‎o poveste interesantă despre tine.
‎Stai puțin! Vrei să spui că 54 de oameni
‎au spus că eu sunt D.B. Cooper?
‎Avem toți oamenii ăștia implicați ‎și urmează să facem un documentar.
‎Astea-s veștile proaste, dar sunt și bune.
‎Și încep cu un cec garantat de 20.000$
‎ca să-ți spui adevărata poveste.
‎Apoi, devine cartea ta,
‎devine documentarul tău ‎și devine filmul tău.
‎Avem o cameră de hotel.
‎Îți spui povestea, primești cecul.
‎Apoi, primești, ‎conform avocatului meu de la Hollywood,
‎între 250.000 și 500.000$ ‎până la sfârșitul anului.
‎Cartea și documentarul se lansează, ‎se licitează intens pentru film.
‎Prețul crește, toți facem mai mulți bani.
‎Și nu e vorba doar de Hollywood.
‎Am doi avocați pentru tine în D.C.
‎Nimeni nu va face ‎un juriu să condamne o legendă
‎care a făcut o scamatorie fără victime.
‎N-am venit ca să facem arestări…
‎Nu eu am fost D.B. Cooper, ‎așa că despre ce naiba e povestea?
‎Prietenii tăi ne-au dat ‎informații și am vrea ca tu…
‎Ăia sunt ochelari Google?
‎- Nu sunt ochelari Google. ‎- Ce sunt?
‎- Sunt ochelarii mei. ‎- OK.
‎Deci, o să-ți aranjăm să…
‎N-ai camere înăuntru?
‎Camere? Haide, Bob!
‎Iisuse! Tu ai camere pornite?
‎- Nu, dar dacă te simți… ‎- Îi scot.
‎Vrei să-mi scot ochelarii? ‎Vrei să mă vezi? Bine.
‎Oricum, înapoi la oferta de contract, ‎când o analizezi,
‎când am analizat-o prima dată, ‎practic, voiai totul,
‎numele meu și pe mine ca persoană.
‎Asta e o poveste de viață ‎la Hollywood. Nu poți selecta.
‎După mine, ‎Hollywoodul se poate duce naibii.
‎Dar cei 20.000$ sunt chiria pe două luni.
‎Dacă nu puteți plăti ‎mai mult de 25.000, ce rost are?
‎Îți spun, dacă ești ‎D.B. Cooper, îți dau 20.000.
‎Nu sunt. Deci, nu sunt. ‎Să-ți intre în cap.
‎Au adus o stewardesă ‎la închisoare când m-au închis.
‎- A zis nu. ‎- Să văd dacă pot da de Jim!
‎Atunci s-a retras FBI-ul.
‎Nu m-a surprins cum s-a purtat.
‎Mi-am pierdut ‎obiectivitatea de ani de zile
‎și, în inima mea, știu cine e, ‎așa că mă așteptam să asculte.
‎Nu m-aș aștepta ‎ca un om nevinovat s-asculte.
‎A ascultat fiindcă voia să vadă cât știam.
‎Există un nivel superior și unul inferior.
‎Privește asta ‎din perspectiva lui Rackstraw!
‎Uite un tip cu un trecut evident pătat,
‎care a avut câteva probleme cu legea,
‎dar care și-a ispășit pedeapsa.
‎Și se pare că a trăit ‎foarte corect după eliberare.
‎Deci, a fost un cetățean corect ‎vreme de decenii.
‎Apoi, ani mai târziu, deodată,
‎e subiectul unor interviuri inopinate.
‎În procesul realizării acestui lucru,
‎a fost, fără îndoială, hărțuit.
‎Am spus: „Bob, uite înțelegerea! ‎Ne întoarcem mâine cu camerele
‎și hai să facem un interviu!”
‎„Nimeni altul n-ar trebui ‎să-ți spună povestea.”
‎A zis: „O să sun.” ‎Am zis: „Sună azi până la 21:00!”
‎„Mâine dimineață, ‎vom fi aici la ora nouă.”
‎„Îți spun.” A spus: „Nu, o s-o fac.”
‎Ne-am strâns mâinile puternic, ‎l-am privit în ochi
‎și am zis: „N-o să suni.”
‎Suntem pe drum.
‎ZIUA URMĂTOARE
‎Ne apropiem de sensul giratoriu.
‎Cealaltă jumătate a abordării ‎a fost Jim Forbes
‎cu punerea în fața faptelor. ‎N-a fost treaba mea.
‎Treaba mea era să-l conving. ‎Asta îmi stă mai mult în fire.
‎Din experiența mea, urăsc… ‎ce unii numesc interviuri de ambuscadă.
‎N-a fost asta, am anunțat.
‎Uneori, n-ai de ales, îndeosebi cu un ales
‎care evită întrebări pertinente.
‎Bob era persoană fizică,
‎dar fusese o persoană fizică publică ‎cu ani în urmă.
‎Și aveam motive ‎să credem că există o posibilitate
‎ca el să fie D.B. Cooper.
‎Dacă scoate o armă, mă las la pământ ‎sau îl lovesc cu pumnul?
‎Cum vrei.
‎- Depinde de cât de aproape ești de el. ‎- Da.
‎Chestia cu…
‎- Filmați? ‎- Da.
‎Am zece gloanțe acum. Mai am două cleme.
‎E de ajuns.
‎Dacă nu-l pot lovi ‎cu un glonț, două nu strică.
‎Ești mai bun de atât.
‎- Ești antrenat. ‎- Bine de știut.
‎- Alo? ‎- Am dat de el.
‎Ar trebui să ajungă în trei, patru minute.
‎Bine.
‎Îl văd. Stă în container.
‎- Care container? ‎- Vezi containerul deschis?
‎Bob, sunt Jim Forbes.
‎S-o facem ca la carte! Ieși ca să vorbim.
‎De ce te ascunzi într-un container?
‎Oamenii nevinovați ‎nu se ascund în containere.
‎Imaginează-ți cum arată asta, Bob!
‎Eu am niște întrebări ușoare
‎și tu te ascunzi ‎într-un container ca să le eviți.
‎Așa că fă ce e mai simplu
‎și ieși, și vorbește și gata.
‎Bine, în sfârșit. ‎A fost sunat de Tom, cred.
‎- Ai vorbit cu Tom, Bob? ‎- Asta am făcut, da.
‎- Tom, eu doar… ‎- N-o să mă cert cu tine.
‎Nici eu. De ce nu facem asta cum trebuie?
‎Tu faci ce vrei. Eu fac ce vreau.
‎Încerc de șase luni să fac ce vrei tu.
‎Nu e adevărat. I-am spus și procurorului
‎și a zis: „Nu vorbi cu Jim!”
‎„Va inventa povești ‎și va face lucruri aiurea.”
‎Am spus: „N-o s-o fac.”
‎Fără să inventezi povești, ‎lasă-mă să-ți pun o întrebare simplă.
‎- Ești omul care s-a îmbarcat în avion… ‎- Ce ți-am zis?
‎…pe 24 noiembrie 1971,
‎identificându-te ca Dan Cooper?
‎Poate că da.
‎Ai deturnat avionul ‎când se îndrepta din Seattle
‎către Reno?
‎Poate n-am fost clar, Jim.
‎Nu te juca de-a Dan Rather la grădiniță!
‎Bob, îmi faci o favoare?
‎Intră în magazin și încuie ușa! ‎Faci asta pentru mine?
‎Acum? Haide!
‎Bob, tu ești D.B. Cooper?
‎Avem martori ‎care te-au identificat în Astoria
‎și Corvallis, Oregon, ‎de la eliberarea ta din 1971,
‎până la deturnare. Ai fost acolo?
‎Bob, după achitarea pentru crimă,
‎de ce ai furat un avion?
‎De ce ai fugit, Bob, dacă nu ești vinovat?
‎E una dintre cele mai mari vânători ‎din istoria poliției americane.
‎Se poate spune că singura persoană ‎mai faimoasă decât D.B. Cooper
‎e cea care îl găsește.
‎Cu această faimă și atenție, ‎vin gloria și aurul.
‎Știu că te înnebunim ‎și nu vreau, îmi pare rău.
‎Coleg: O faci.
‎Nu. Nu am nicio…
‎Faceți-mi loc sau scot colții. ‎Vă spun tuturor.
‎Știu că vezi că nu dă bine
‎faptul că nu răspunde la întrebări, ‎că se ascunde
‎și că are nevoie de tine ‎să-i spui să plece.
‎Mă îngrijorează tensiunea lui.
‎A spus… Probabil ai auzit de tensiune.
‎Nu vreau să-l ucid pe nenorocit!
‎Îmi fac griji pentru el.
‎E cald. E bolnav.
‎Acum e grav și sunt îngrijorat.
‎Nu sunt aici ca să-l îmbolnăvesc.
‎A fost un schimb foarte nereușit.
‎N-a fost deloc ce voiam.
‎N-a închis nicio ușă, ‎mi-a deschis altele în minte.
‎Nu a stins flăcări, ‎mi-a aprins altele în minte.
‎A fost foarte evaziv.
‎A fost ceea ce speram și visam
‎de doi ani,
‎adică, o discuție cu tipul ‎în care puteam vorbi față în față.
‎Și simt că a ieșit ‎cum nu puteam spera mai bine.
‎Credem că am rezolvat cazul.
‎Acum, e rândul posterității să spună: ‎„Da, am rezolvat cazul D.B. Cooper,”
‎dar vrem să arătăm ‎că metodologia noastră funcționează.
‎Știam că aveam vinovatul.
‎Sunt de părere că mult ‎din ceea ce am văzut recent,
‎legat de Colbert ‎și grupul lui și Rackstraw,
‎e extraordinar de greșit.
‎Cred că vrea să fie cunoscut drept tipul
‎care a rezolvat misterul lui D.B. Cooper.
‎Faima care vine cu asta,
‎banii, poate asta are o legătură. Nu știu.
‎Poate e doar posibilitatea ‎de a apărea pe o pagină Wikipedia
‎care spune: „Tipul a rezolvat cazul.” ‎Nu sunt sigur.
‎Dar cred că, în cele din urmă, ‎asta îl motivează.
‎Asta e părerea mea. ‎În cele din urmă, asta l-a motivat,
‎iar problema e că i-a întunecat judecata.
‎Cum ați menționat,
‎trecutul dv. sugerează ‎că ați fi putut fi Cooper.
‎Aș fi putut fi.
‎Indiferent dacă Rackstraw ‎a fost sau nu Cooper,
‎îi plăcea fantezia
‎conform căreia se credea ‎că el e D.B. Cooper.
‎Toți cei care o iau pe calea asta
‎încep din curiozitate.
‎Ajung să creadă ceva, orice
‎și investesc tot mai mult timp ‎în întreținerea convingerilor lor.
‎Vei descoperi, punând lucrurile ‎cap la cap, că, la un moment dat,
‎încetează să mai caute ‎răspunsuri și caută confirmarea
‎propriilor convingeri ‎pe care le-au generat legat de asta.
‎Asta e polarizarea confirmării,
‎să cauți indicii ‎care crezi că-ți confirmă noțiunea.
‎Se adună prea multe dovezi. ‎Sigur a fost Rackstraw.
‎Căutăm faptele. ‎Asta îmi amintește echipa mea zi de zi.
‎Să nu mă încâlcesc ‎în aspectele înșelătoare ale misterelor.
‎Să mă axez pe fapte.
‎Lumea vine la mine și-mi zice: ‎„Ești obsedat.”
‎Sunt motivat.
‎Cazul ăsta e un maraton, e un sacrificiu,
‎e o mănușă, e o groapă.
‎Cu cât ești mai implicat ‎cu atât îți e mai greu să ieși.
‎Subtitrarea: Constantin Ursachi