ДОКУМЕНТАЛЬНИЙ СЕРІАЛ NETFLIX
Через стільки років вони досі шукають Д. Б. Купера.
ФБР, військові та аматори-шукачі скарбів обшукували місцевість багато разів.
Багато хто уявляє, що ж могло статися.
Влада досі не знає, живий він чи мертвий.
Для них він — утікач. Для інших — легенда.
Усі обирають місце для пошуків.
Хтось шукає там, де лежали гроші, хтось — по траєкторії польоту.
У кожного своя думка.
Люди хочуть відповідей на ці питання.
Така людська природа. Вона завжди веде людей певним шляхом.
Ми залучили багато технологій на дослідження купюр Купера.
Я буду шукати там, де знайшли гроші.
Є багато причин думати, що він живий.
Я ніколи не хотів залишати цю справу,
бо вона — справжній скарб. Прекрасна історія.
І сказати: «Я не хочу цього робити, не хочу більше розслідувати», — це втрата.
Вихор Купера затягує.
Вітаю на борту. Ну ж бо, покрутимося.
Д. Б. КУПЕР: ДЕ ТИ?
СЕРІЯ 2: НЕВИННІ НЕ ХОВАЮТЬСЯ В СКЛАДСЬКИХ КОНТЕЙНЕРАХ
Сьогодні Рекстроу утримують в ізоляторі у приміщенні суду округу Сан-Хоакін
частково тому, що ФБР досі вірить, що саме він може бути Д. Б. Купером.
Хочете підтвердити чи спростувати те, що ви — Д. Б. Купер?
Я боюся висоти.
Коли ми дізналися, що ФБР спостерігало за ним у 78-му та 79-му,
то ми подумали, що вони його взяли.
Але вони не могли це довести.
Коли я вперше почув у 2011-му році про Рекстроу,
я знав, що в нас є всі таланти, і запропонував зробити команду.
У команді розслідування я був юристом,
там були ще військові, колишні правоохоронці
та офіцери розвідки.
Ми створили команду з 40 осіб.
Ця команда унікальна тим,
що більшість людей у команді старші за 50 років,
вони вийшли на пенсію з державної служби.
Їм подобається розслідувати.
Вони дивляться і кажуть: «Може, я і не на передовій,
але мій досвід може знадобитися».
Вони вірили в те, що це діло — не якась дурничка.
Я впевнений, що розкрити можна майже все.
У нас є докази щодо того хлопця, Роберта Рекстроу.
Якщо поглянути на історію Рекстроу,
то у нього є підготовка, здібності та мотивація, щоб це зробити.
У нього було цікаве життя.
Він був проблемною дитиною.
Він крав, випивав,
а потім став військовим.
Готові?
Так!
Уперед!
Його сім'я сказала: «Армія врятувала Боба».
РОБЕРТ РЕКСТРОУ
Я приїхав у В'єтнам у січні 1968-го року.
Рекстроу з'явився в 1969-му році.
Він став запасним пілотом.
Він пройшов через підготовку Кена Овертерфа.
Уперше я зустрів Роберта Рекстроу у В'єтнамі.
Я набирав пілотів, а Роберт зголосився на місію.
Проєкт називався «Лівий берег».
«Лівий берег» — надтаємна місія радіопеленгації,
щоб знайти ворожу ціль.
Певно, через загрозу загибелі
на цю місію було мало добровольців.
Гадаю, для Рекстроу це було певним азартом.
Його він і шукав.
Він був божевільним. Але його можна назвати й сміливим.
Розумієте? Бо він дикі штуки витворяв.
Коли я був командиром взводу, ми втратили літальний апарат
і всіх чотирьох членів екіпажу.
Ми втратили Джека Кнапа, Бугла, Смітті й Гайді.
Це четверо чудових чоловіків.
Цілься.
Вогонь.
Цілься.
Вогонь.
Цілься. Вогонь.
Після В'єтнаму Рекстроу направили у навчальний центр військової авіації
у Форт-Ракері, Алабамі.
Однак незабаром після прибуття у нього виникли проблеми,
його притягнули до відповідальності за домашнє насильство.
Також було виявлено, що він підробив багато військових записів.
Я був розчарований, коли дізнався, що він не такий, яким здавався.
КРИМІНАЛЬНЕ ДОСЬЄ 1969–70 СЛУЖИВ У В'ЄТНАМІ.
Рекстроу вигнали з армії.
З підготовкою, яка в нього була,
він точно мав збудувати військову кар'єру.
І він цьому не зрадів.
Він написав злісного листа військовим, де написав: «Я б не хотів використовувати
навички з армії,
бо так я б став могутнім супротивником».
1971 ЗВІЛЬНЕНИЙ З ВІЙСЬКОВОЇ СЛУЖБИ У США
1971 Д. Б. КУПЕР, ВИКРАДЕННЯ ЛІТАКА?
Боб Рекстроу був моїм колишнім чоловіком.
Ми одружилися в 1974-му році.
Я щойно розлучилася,
у мене було двоє чудових дітей.
Він любив моїх дітей,
але ми були одружені лише два роки.
ДОМАШНІ ВІДЕО СІМ'Ї РЕКСТРОУ
Моє життя з ним було злегка божевіллям.
Він не був звичайним хлопцем,
який щодня працював, приходив додому і хотів повечеряти.
Він любив ризик.
Він водив мене в усі ті місця,
наче ми були багатими.
Я йому довіряла.
Ніколи не питала про зарплату,
але він відкрив друкарню в Сан-Хосе.
Підробив мій підпис,
щоб отримати кредит на друкарню.
І, звісно, тоді я цього не знала.
Роберт Рекстроу — цікава людина,
особливо що стосується 70-х.
Коли я почала ритися в архівних записах,
я знайшла судові протоколи щодо справи про вбивство.
У серпні 1977-го
до мене звернувся джентльмен з проханням допомогти йому,
він хотів знайти зниклого брата Філіппа Рекстроу.
Він був упевнений, що його брата Філіппа вбили.
Кілька спроб Роберта Рекстроу відкрити власний бізнес провалилися.
Він повернувся додому у Веллі-Спрінгс.
Його мати померла від раку.
Вітчим збирався йому допомогти, і вони разом почали розвивати бізнес.
Важка техніка, будівництво, таке інше.
Роберт Рекстроу обманював клієнтів батька.
Його вітчим дізнався про це.
Батько заніс бухгалтеру сумки з квитанціями.
Того вечора сумки зникли.
Рекстроу став підозрюваним,
бо розповів усім, родичам,
що його вітчим Філіпп поїхав на Гаваї.
Після ретельного розслідування стало ясно,
що Філіпп Рекстроу не на Гаваях.
Я намагався посприяти тому, щоб територію обшукали,
щоб знайти докази поховання на ділянці.
Бо собаки те й робили, що там гавкали.
Там було заглиблення, почали розслідувати сімейну ділянку, де знайшли його останки.
Йому вистрелили в потилицю.
РОБЕРТ РЕКСТРОУ, 34, ОБВИНУВАЧЕНИЙ
У ВБИВСТВІ ТА ВОЛОДІННІ КРАДЕНИМ МАЙНОМ
Роберт Рекстроу приїхав до суду у візку,
посилаючись на поранення у В'єтнамі, але жодне не було підтверджено.
Чоловік у інвалідному візку,
який викликав співчуття, та, мало не плачучи, вийшов на трибуну,
кажучи: «Я його не вбивав, але знайду вбивцю».
Присяжні повірили, що він не винен.
1978 ВИПРАВДАНИЙ У ВБИВСТВІ ФІЛІППА РЕКСТРОУ
Я пам'ятаю, що вперше особисто побачив його в залі суду.
І якби погляд міг убивати,
присягаюся, він убив би мене прямо на місці.
Я ніколи не забуду те, як він дивився на мене.
Я вірю, що Боб Рекстроу
міг застрелити батька
і ні разу про це не пожалкувати.
Я в це вірю.
Сімдесяті були складним десятиліттям для Роберта Рекстроу.
Після суду за вбивство
на нього чекало звинувачення у зберіганні вибухівки,
підробці чеків і можливому шахрайстві.
Учора Рекстроу судили за підробку чеків на суму 46 000 доларів.
Присяжні визнали його винним після трьох тижнів суду,
який коштував округу Сан-Хоакін сотні тисяч доларів.
Частиною витрат було це авто,
куплене прокурором і підірване, щоб показати присяжним
що відчайдух може зробити з вибухівкою, яку знайшла поліція в Рекстроу.
Того року Рекстроу визнав звинувачення в тому, що він орендував літак у Стоктоні,
оголосив сигнал лиха з-за океану на захід від Монтерея,
а коли літаки берегової охорони почали пошук, приземлився в окрузі Оріндж,
де перефарбував літак і змінив ідентифікаційні номери.
Він намагався уникнути застави за зберігання вибухівки.
Він усіх обдурив.
Коли офіцери в Стоктоні підняли питання щодо Купера,
Рекстроу використав своє право на присутність адвоката
і розслідування припинилося.
Наразі його можна було б засудити за іншими звинуваченнями,
поки ФБР продовжує розслідування.
Гадаєте, це законно, що вас підозрюють?
Якби я був слідчим, то звісно. Я б себе не відкидав.
Точно ні, або такого, як я.
Ви тоді були у Вашингтоні?
Я був у Вашингтоні кілька разів.
ФБР це перевірило. Це одна з причин, чому мене переслідують.
ФБР точно знало, ким був Роберт Рекстроу,
вони підозрювали, що він — Д. Б. Купер, але їх переконали піти іншим шляхом.
Можливо, вони з важливих причин виключили його з підозрюваних,
але насправді вони його втратили.
Я намагаюся зрозуміти, що відбувається.
Чому ФБР так учинило?
Навіщо їм захищати того, хто, як вони вважали,
цілком можливо скоїв цей злочин?
У нас є інформація,
що в Рекстроу були зв'язки
з ЦРУ
щодо секретних операцій,
місій «за сімома замками».
Центральне розвідувальне управління насамперед зацікавлене
в інтересах національної безпеки.
Але більшість діяльності зосереджена закордоном,
хоча у них є і внутрішня місія.
Шукати шпигунів.
В'ЄТНАМ 1970
Якось на нашу територію заїхав хлопець
на «джипі», на якому ззаду був кулемет.
Він довго був у джунглях, йому потрібно було відпочити від служби.
Сказав, що він з ЦРУ.
Вони з Рекстроу швидко поладнали.
Через кілька днів я помітив, як Рекстроу їде
з тим хлопцем з ЦРУ в «джипі».
Його не було щонайменше три дні.
Гадаю, це стало початком його подальшого зв'язку
з ЦРУ.
ІРАН 1978
Він працював на «Bell Helicopter» в Ірані,
і я не знаю, як в 1970-х можна було це зробити
без офіційного дозволу ЦРУ.
Це було перед тим, як скинули Мохаммеда Пахлаві в Ірані.
Рухолла Хомейні вже був там.
Працівники «Bell Helicopter»
готували пілотів вертольота Пахлаві.
НІКАРАГУА 1985
Він був у Нікарагуа,
коли почався «Іран-контрас». Він був до цього причетний.
Одні називають це скандалом, інші — трагедією.
Сьогоднішнє приголомшливе відкриття: до 30 мільйонів доларів
з таємної угоди про продаж зброї Ірану опинилися в руках
антиурядових сил у Нікарагуа — контрас.
Сполучені Штати не обмінювали човни та літаки зі зброєю
задля повернення американських заручників, і ми не будемо.
Визнаймо, ми говоримо про агента ЦРУ,
а не працівника.
Його найняли керувати літаками.
1985 ІМОВІРНО ВИКОНУВАВ ТАЄМНІ МІСІЇ ДЛЯ ЦРУ.
Було з півдесятка жінок, яким він хвалився, що він з ЦРУ.
Ми знайшли поліціянтів, яким він на допиті про місцеві злочини казав:
«Знаєте, я з ЦРУ».
Якби він був агентом ЦРУ,
як багато хто вважає,
то, може, ЦРУ й не хотіло б це розголошувати з міркувань нацбезпеки.
В ієрархії розвідувальних спільнот
ЦРУ стоїть вище за ФБР.
ЦРУ каже ФБР: «Не притягуйте його до відповідальності,
бо він розповідатиме те, чого ми не хочемо».
Я пішов до одного з друзів, старшого офіцера розвідки у відставці.
Запитав: «У тебе є знайомі з ЦРУ
які б сказали,
чи справді він літав з "Іран-контрас"?»
Він сказав: «Я спитав свого інформатора, і відповідь була:
"Не можемо підтвердити"».
А це те саме, що так,
бо звичайна відповідь: «Не можемо підтвердити чи спростувати».
Але якщо кажуть просто «не можемо підтвердити»,
то це: «Так, він літав».
Особисто я не знайшов жодних підстав
вважати, що Рекстроу був головним підозрюваним.
ЗАСЕКРЕЧЕНО
На жаль, нам бракує єдиного доказу,
який міг би закрити справу, я про недопалки.
Під час польоту Д. Б. Купер викурив вісім цигарок на борту літака.
Недопалки були в агентів ФБР з Лас-Вегаса.
І ми знаємо, що вони чудово підійдуть для аналізу ДНК.
Але хлопці з Лас-Вегаса їх не знайшли.
Вони облажалися в кількох місцях,
що не дає нам змоги дізнатися правду.
Гадаю, відповідь ФБР — це все, що в них було.
Усе можливе вже було зроблено.
Об'єктом була не ціна й не трудові ресурси.
Ми все владнали,
думаю, дуже ефективно.
Перший ескіз, який намалював художник,
так званий портрет «Бінга Кросбі»,
створив хвилю параної по всій країні,
бо портрет був дуже простим.
Якщо дивитися на нього довго, то він не схожий ні на кого
і схожий на всіх водночас.
Просто анонімний чоловік, типу бізнесмена.
Певно, як і 90% людей у літаку.
ФБР повідомило про це громадськості, і в офіси надійшло
стільки підказок, що вони не знайшли хорошої зачіпки.
Усі були охоплені параноєю, люди думали, що їхні близькі — Д. Б. Купер.
ВАШИНГТОН
Він був героєм.
Це були важкі для економіки часи.
Усі дивилися на нього, як на Робіна Гуда.
Ним всі захоплювалися, крім кількох з нас.
ПОШУКИ ВИКРАДАЧА ЛІТАКА «РОБІН ГУДА» ТРИВАЮТЬ
Не знаю, скільки сотень фото
слідчі-аматори прислали мені,
типу той хлопець думає, що тато племінника двоюрідного брата дядька його брата
умираючи сказав, що він Д. Б. Купер.
Показували мені фото і казали: «Він схожий на нього?»
Він був твоїм сусідом. Твоїм колегою.
Він був тим, з ким ви служили у В'єтнамі.
Він був тим, ким вам захочеться.
Кожна частина цієї історії суперечлива.
Кожен факт, який ти вважаєш фактом, може бути не таким, як ти думаєш.
Коли я була у ЦРУ на посаді керівниці маскування, ми змінювали все, що можна.
Коли я вперше поглянула на портрети,
то одразу подумала: «Він справді такий?»
1. МАЙСТЕР МАСКУВАННЯ
Хто сказав, що він не блондин? А що його смугла шкіра — не грим?
Костюм і краватка? Чудове маскування,
якщо ти не носиш їх щодня.
Просто схожий на бізнесмена.
Має вигляд конформіста.
Упевнена, якби він не був таким охайним,
то він би не зміг би зробити те, що зробив. Не знаю.
Одна зі стюардес, яку я знайшов,
сказала: «Я знала, що на ньому грим».
У нас був свідок, який сказав: «Його чорне волосся прямо блищало».
Він його пофарбував.
Тут багато цікавих махінацій можна провернути.
Є ймовірність, що на землі був ще хтось.
У звіті диспетчера написано, що були спалахи від сигнальних ракет.
Спалахи в нічному небі біля річки Колумбія з боку Орегону.
І на сигнальні ракети в ніч викрадення літака
треба звернути увагу, а не випускати з виду.
Чи була в нього евакуаційна команда?
Він утік з грошима, парашутами, бомбою.
Нічого не знайшли. Він усе хитро влаштував.
Де всі ті речі?
Думаю, той, хто стояв на землі, забрав усе:
парашут, гроші; й вони, разом з Д. Б. Купером, пішли.
Інший варіант — більшість грошей лишилися на літаку.
3. СЛІДКУЙТЕ ЗА ГРОШИМА
Двісті тисяч доларів купюрами по двадцять доларів
важили десь десять кілограмів.
Я б з ними не вистрибнула з літака.
Але як гроші потрапили на береговий вал «Тіна»?
У 1980 році на піщаному березі річки у штаті Вашингтон
восьмирічний хлопець на сімейній прогулянці знайшов частину грошей Купера.
БЕРЕГОВИЙ ВАЛ «ТІНА»
Мабуть, згодом хтось пішов до берега річки й лишив там гроші.
ЗНАЙДЕНО 5800 ДОЛАРІВ
Це лише здогадка. Тут багато варіантів.
Коли я подивився на записи Тома,
то був переконаний, що якби я був прокурором у справі,
я б не лише обвинувачення висунув, а й зібрав достатньо доказів,
щоб засудити Рекстроу за злочини,
які здійснив Д. Б. Купер.
Не думаю, що за десять років, коли я працював над справою, було щось,
що б відвело підозри від Роберта Рекстроу.
Кожен доказ лише підтверджував, що винен саме він.
Чи був якийсь кінцевий вирок?
Ні, не було. Але «поза всіма сумнівами»?
Я б, звісно, сказав: «Я вважаю, що Роберт Рекстроу винний».
Тим паче як адвокат я розумію,
що багато вбивць були засуджені за непрямими доказами.
-Мікрофон? Працює? Один, два. -Звук чудовий.
Чудово.
ШЕРИФ ОКРУГУ ВЕНТУРА
Том завжди думав: «Я зроблю з цього книгу.
Зроблю з цього документальний фільм».
Тож він почав збирати знімальну групу.
А Джим Форбс мав стати головним обличчям і голосом того,
що ми тоді робили.
-Знімаємо. -Усе добре?
Улітку 2012-го року до мене звернувся Том Колберт.
Ми працювали разом на CBS у 80-х.
Він був дуже наполегливим, і сказав: «Я хочу, щоб ти поглянув на дещо важливе».
Коли я побачив, що це діло Д. Б. Купера, то закотив очі.
Я точно не Купероодержимий, і ніколи ним не був.
Лише одне у справі мене цікавило —
Роберт Рекстроу.
Було багато цікавих фактів про його життя, особистість, місце проживання,
які мене заінтригували.
Він просто…
Він, як той солом'яний бичок з казки. Приліпив мене до себе.
Одним з найцікавіших моментів стало знайомство з Ліндою Лодуку,
сестрою Рекстроу.
Здавалося, що вони чужі одне одному, вони не спілкувалися. Я надіслав їй листа.
У нас було чотиригодинне інтерв'ю з Ліндою в Сан-Луїс-Обіспо,
неймовірне інтерв'ю, де вона розповіла, чому вважає його Купером.
До того, як сісти, вона сказала, що в неї рецидив раку.
Я сказав, що ми можемо цього не робити, а вона — що має розказати.
Ставалося так, що коли він говорив,
то я знала, що більшість його слів — брехня.
Коли вперше агент ФБР вам сказав,
це було в 70-х, що, може, ваш брат — Купер, ви засміялися.
Так, засміялася.
-Ви не сприймали це серйозно. -Узагалі.
Тепер, коли ви перечитали всі наші докази, що думаєте про таку ймовірність?
Думаю, докази ґрунтовні.
Беручи до уваги навички,
те, що він був саме такою людиною, яка б це змогла,
враховуючи його особистість.
Він тоді був розлючений, міг усе це спланувати
і виконати лише через гнів на військових
та на всіх навколо.
Але, гадаю, існує велика ймовірність того, що він Д. Б. Купер.
Єдине, що мене спантеличує, коли я дивлюся на загальну картину,
то це стюардеса,
і, звісно, описувати його досить нервово,
але вона бачила його без темних окулярів і сказала, що його очі — карі.
У Боба не карі очі.
Це ми теж вивчали.
Я забув, у чому плутанина. Я не… Може, підкажете?
Його очі були каро-зеленими.
А жінка, у якої була лише мить поглянути…
-Так. -І без окулярів вона сказала: «Карі».
На деяких фото вони карі,
а на інших — зелені.
-Так. -Залежить від світла.
Так, це правда.
Тому думаєш: «У нього ж не карі очі».
Але я розумію.
САН-ДІЄГО 2013
У травні 2013-го року рішення нарешті прийняли.
З Рекстроу зв'яжуться напряму.
Ось там.
Вони взяли знімальну групу
щоб зняти непередбачене, непідготовлене інтерв'ю.
Я оточив себе
впливовими представниками своєї сфери —
від операторів до слідчих.
Я розраховував, що ці люди стануть зі мною пліч-о-пліч.
Уперше я зв'язався з Рекстроу телефоном
у перший тиждень листопада 2012-го року. Я розповів про те, що ми робимо.
«Через 41 рік ми хочемо розказати історію Д. Б. Купера.
Знаю, що ви були одним із підозрюваних.
Знаю, вас виправдали, якщо не виправдали, то виключили з підозрюваних.
Хочу поговорити з вами про це».
Наприкінці розмови я сказав: «Ми б хотіли взяти інтерв'ю».
Він погодився. Але продовжував відтягувати інтерв'ю.
Тож я нарешті сказав: «Томе, якщо хочеш рухатися далі,
треба отримати відповіді. Нам треба піти й поговорити з ним».
Якщо ви скажете, що відбувається, було б чудово.
Приготуйся, Джиме.
Ось він! Ціль на місці з собакою.
Він виходить з машини. Томе, маєш зупинитися.
Боже, дай мені сил.
І хоробрості.
«Бобе, у мене до вас питання.
У мене до вас питання».
Чесно, я мріяв про те, як підійду до нього.
Усі ці місяці я тільки й думав:
«Я просто хочу зустрітися з ним,
довести, хто він, і чого ми хочемо».
Слава Богу, Джим Форбс та інші переконали мене бути більш об'єктивним.
Я люблю небезпеку, але тепер я розумію, що в більшості з нас є сім'я,
і треба бути обережним.
Моя основна місія —
запропонувати йому потенційний фільм
та книгу з його історією, у яких він би взяв участь.
Першого дня Том пішов поговорити з ним.
Хотів зустрітися з ним.
Зробити інтерв'ю з двома камерами, так, як ми робимо зараз.
Розкрити всі секрети.
Глянути йому в очі.
-Я Боб. -Бобе, радий знайомству.
Я давно хотів з вами зустрітися.
Гаразд.
Господи! Том, так.
Ви маєте зі мною пообідати.
-Є хвилинка? Посидимо? -Так, тільки розберуся з цим хлопцем.
Бобе Рекстроу, ваше життя скоро зміниться.
Так приємно познайомитися з вами особисто.
Ага.
Хотів спершу у вас дещо спитати.
Хочу запитати, чому ви тут у центрі?
Пам'ятаєте Джима Форбса? Я працюю з ним час від часу.
От і зараз працюю.
Джим сказав, що знайшов 54 ваших старих знайомих:
і друзів з Сан-Франциско, і торговців незаконними товарами в Портленді,
і одногрупників з Орегонського університету.
У нас є десять годин інтерв'ю цих людей,
і вони розповіли нам дуже цікаву історію про вас.
Чекайте. Ви стверджуєте, що 54 особи сказали,
що я — Д. Б. Купер?
Усі ці люди погодилися, і ми хочемо зняти документалку.
Це погані новини, але є і хороші.
І починаються вони з чека на 20 000 доларів,
щоб ви розповіли свою правду.
А її ми втілимо у вашу книгу
і документалку, яка теж стане вашою. Ми орендували номер у готелі.
Сядете, розкажете й отримаєте чек.
Тоді ви отримаєте десь, згідно з моїм адвокатом в Голлівуді,
від чверті до півтора мільйона доларів до кінця року.
Книга вийде, документалка теж, точно буде попит і на фільм.
Ціна зросте, ми всі заробимо ще більше.
І це стосується не лише Голлівуду.
У мене два адвокати в Вашингтоні.
Присяжні не зможуть засудити легенду,
яка провернула трюк, у якому ніхто не постраждав.
Ми тут не задля арешту…
Я — не Д. Б. Купер, то що, у біса, може бути за історія?
-Усі ваші друзі розповіли нам, ми хочемо… -На вас окуляри від Гугла?
-Ні, це не вони. -А що тоді?
-Мої окуляри. -Гаразд.
Тож ми хочемо ввести вас у курс…
Без камер?
Камери? Ну ж бо, Бобе.
Боже. У тебе є камери?
-Ні, але якщо так буде… -Я їх зніму.
Хочете, щоб я зняв окуляри? Так мене побачити? Гаразд.
Хай там як, повернімося до контракту, який ви пропонуєте,
коли я вперше його побачив, то зрозумів, що ви хочете все:
моє ім'я, мою особистість.
Ось такі біографії в Голлівуді. Лише дрібниці не покажеш.
Насправді Голлівуд мені до дупи.
А 20000 доларів — оренда за два місяці.
Якщо не можете запропонувати від 25000, то це трата часу.
Я ж кажу, якщо ви — Д. Б. Купер, то я заплачу 20000.
-Ні, я — не він. Зрозумійте вже. -Ага.
Коли я був у в'язниці, привели стюардесу. Вона сказала, що це не я.
-Подзвоню Джиму. -Тоді ФБР відступило.
Мене не здивувала його поведінка.
Я втратив об'єктивність багато років тому,
у глибині душі я знаю, хто він, тому я очікував, що він вислухає.
Невинний чоловік мене б не слухав.
Він слухав, бо хотів зрозуміти, скільки я знаю.
Є верхній і нижній рівень.
Погляньте на це з точки зору Рекстроу.
Чоловік з досить насиченим кримінальним минулим,
але він відбув покарання.
І жив дуже законослухняно після того, як відсидів.
Десятиліттями він був законослухняним громадянином.
А багато років опісля раптово
став об'єктом настирливих інтерв'ю і такого іншого.
У процесі збору інформації для цієї справи, можливо,
його, так би мовити, переслідували.
Я сказав: «Бобе, ось угода. Ми приїдемо завтра з камерами
і запишемо інтерв'ю.
Лише ви самі маєте розповідати свою історію».
Він сказав: «Я подзвоню». Я: «Дзвоніть сьогодні до дев'ятої.
Ми будемо тут завтра о дев'ятій з камерами.
Справді». Він сказав: «Ні, я подзвоню».
Ми міцно потиснули один одному руки, я подивився йому в очі
й сказав: «Не подзвоните».
Ми в дорозі.
НАСТУПНОГО ДНЯ
Наближаємося до кільцевої розв'язки.
Іншою частиною нашого підходу був Джим Форбс
з протиставленням фактів. Це вже не моя робота.
Моя робота — переконати його, така моя особистість.
Ще з минулого я ненавиджу,
як кажуть, неочікувані інтерв'ю. Але ми попередили про приїзд.
Іноді у тебе немає вибору, особливо коли чиновник
ухиляється від досить адекватних питань.
Боб — особа приватна,
але багато років був публічною особистістю.
І у нас були підстави вважати, що існує ймовірність того,
що він — Д. Б. Купер.
То якщо він дістане зброю, то бігти чи бити його?
Тобі вирішувати.
-Залежно, наскільки ви близькі. -Так.
Річ у тім…
-Ви знімаєте? -Так.
У мене десять патронів. І дві обойми.
Вистачить.
Якщо не влучу з першого разу, то з другого точно.
Ти здатен на більше.
-Натренований. -Дякую.
-Алло? -Знайшов його.
Вони будуть там за три чи чотири хвилини.
Гаразд.
Бачу. Він у складському контейнері.
-Якому? -Бачиш той відкритий?
Бобе, це Джим Форбс.
Зробімо все правильно. Виходьте, поговоримо.
Чому ви ховаєтеся в контейнері?
Невинні не ховаються у складських контейнерах.
Уявіть, який це має вигляд, Бобе.
Я поставлю прості питання…
а ви ховаєтеся від них у контейнері.
Зробіть просту річ,
вийдіть, ми поговоримо і все.
Гаразд, нарешті. Думаю, йому дзвонив Том.
-Ви говорили з Томом, Бобе? -Говорив.
-Томе, я просто… -Не буду з вами сперечатися.
І я. Чому б не зробити все правильно?
У вас свій шлях, у мене — свій.
Я вже пів року йду вашим шляхом.
Ні, не йдете. І я поговорив з адвокатом, він сказав: «Не говоріть з Джимом.
Він усю історію догори дриґом розкаже».
Я сказав: «Не буду».
Нічого не перевертаючи, дозвольте поставити просте запитання.
-Ви той, хто сів на літак… -Що я вам щойно сказав?
…у 1971-му році, 24-го листопада,
назвавшись Деном Купером?
Може, і так.
Ви захопили літак, коли він летів із Сіетла до Ріно?
Можливо, я нечітко висловився, Джиме.
-Не вдавайте, що ви Ден Разер. -Ви Д. Б. Купер?
Бобе, я тебе попрошу.
Іди в магазин і зачини двері. Зробиш це для мене?
Зараз? Ну ж бо.
Бобе, ви Д. Б. Купер?
У нас є свідки того, що ви були в Асторії
та Корваллісі, в Орегоні, відколи вас звільнили в 1971-му
і до самого викрадення. Ви там були?
Бобе, після того, як вас виправдали за вбивство,
нащо ви вкрали літак?
Чому ви втекли, Бобе, якщо не винні?
Це одне з найбільших переслідувань в історії правоохоронних органів США.
Можна сказати, що відомішим за Д. Б. Купера
стане той, хто його знайде.
І з цією славою й увагою прийдуть визнання і гроші.
Знаю, ми вас з розуму зводимо, вибачте, ми не хотіли.
Ні. У мене немає…
Облиште мене, або я закиплю. І всім розповім.
Знаю, ви бачите, що те, що він ховається,
не хоче відповідати має такий собі вигляд,
і ви маєте йому сказати, щоб він вийшов.
Мене турбує його тиск.
Він сказав… Ти, мабуть, чув про тиск.
Я не хочу цього довбня вбити.
Хвилююся за нього.
Спекотно. У нього слабке здоров'я.
Це серйозно, і я дуже хвилююся.
Я не хочу псувати його здоров'я.
Вдалого обміну не відбулося.
Це не те, чого я хотів.
Я не розв'язав проблеми, а лише породив нові.
І жагу до правди це не загасило, а лиш підлило олії у вогонь.
Він сильно ухилявся.
Те, про що я мріяв, на що сподівався цілих два роки, —
це зустріч з ним і розмова віч-на-віч.
І я впорався краще, ніж очікував.
Ми гадаємо, що розкрили цю справу.
Це для того, що сказати нащадкам: «Так, ми розкрили справу Купера»,
і щоб показати, що наша методологія збору інформації працює.
Ми знали, нам потрібен саме він.
Я вважаю, що багато з того, що ми бачили останнім часом
щодо праці Колберта та його групи з Рекстроу,
надзвичайно недосконале.
Думаю, він хоче, щоб його знали як того, хто розгадав таємницю Д. Б. Купера.
Хоче слави, яка з цим прийде,
грошей, може, це частина того. Не знаю.
Може, він хоче, щоб сторінка з ним з'явилася у Вікіпедії,
де буде написано: «Він розкрив справу». Я не знаю.
Але, гадаю, саме це ним керує.
Це моя думка. Зрештою, саме це його підштовхнуло,
і проблема в тому, що це затьмарило його розум.
Як ви самі казали,
ваше минуле свідчить про те, що ви могли б бути Д. Б. Купером.
Міг би бути.
Був Рекстроу Д. Б. Купером чи ні,
він насолоджувався тим, що всі думали,
що він ним був.
Кожен, хто починає цей шлях, починає його з цікавості.
Приходить до своїх певних переконань
і витрачає все більше часу на їхнє укріплення.
І зрештою ти розумієш, що в один момент
перестаєш шукати відповіді й шукаєш підтвердження
власних переконань, які ти створив сам.
Ось це й упередженість підтвердження —
пошук речей, які, на твою думку, підтверджують твої ідеї.
Збіглося забагато доказів. Це точно Рекстроу.
Ми шукаємо факти. Про це команда нагадує мені щодня.
Щоб не зациклюватися на якихось магічних аспектах загадок.
Увага на фактах.
Дехто мені каже: «Ти одержимий».
Я захоплений.
Ця справа — це марафон, жертва,
це виклик, прірва.
Чим ти ближче, тим важче вибратися.
Переклад субтитрів: Богдан Кордоба