DOKUMENTÁRNÍ SERIÁL NETFLIX
Všichni toužíme být svobodní,
ale jedna síla nás drží celý život v zajetí.
Gravitace.
D.B. Cooper udělal něco, po čem všichni toužíme,
aniž bychom si to uvědomovali. Stal se jedincem.
Postavil se gravitaci
a systému.
Je to klasická americká záhada,
kterou sledujeme i po 50 letech.
Ale obsahuje i prvky, které může prověřovat každý,
kdo má počítač, a připadat si tak jako detektiv.
V tom ohledu je to záhada jako dělaná pro dobu internetovou.
HLEDAT
Je krásná ve své jednoduchosti.
Říkám tomu element Jamese Bonda.
Šik gentleman, který přijde v obleku a kravatě,
objedná si koktejl a jako nic vyskočí z letadla
uprostřed noci. Něco takového dokáže jen opravdový machr.
Nikdy nikomu neublížil. Všechny z letadla pustil.
Dostal 200 000 dolarů a vyskočil.
V bouřce!
A prošlo mu to. Tomu říkám umění.
Cooper si splnil, co si tajně přeje spousta lidí.
Získal 200 000 dolarů a zmizel.
Ten případ bude žít věčně.
EPIZODA 3 TI UŽ HO TAKY VIDÍ VŠUDE
Tohle vyšetřování bylo náročné. Stálo nás spoustu vlastních peněz
a já strávil pět let dolaďováním a smlouváním s History Channel.
Stálo nás to dost úsilí.
Když to Tom konečně prodal do televize, měli jsme velkou radost.
Nemůžete do případu lít pořád další a další peníze,
aniž by se vám to vrátilo.
V History Channel chtěli, abychom se s Tomem podíleli na vyprávění.
Tak nás přesvědčte.
- Jdeme na to. - Tak jo.
Měli jsme představit případ a pokusit se přesvědčit Toma Fuentese,
dlouholetého šéfa FBI, nyní v důchodu,
a krimi spisovatele.
Tom Fuentes náš případ popsal naprosto fenomenálně.
Řekl, že to nejspíš bude on. Pravděpodobnost devět ku deseti.
Ale během šesti měsíců
se všechno změnilo.
Přišlo mi, že důkazy, které na History Channel představovali,
byly velmi přesvědčivé. Ale když jsem mluvil s Tomem,
nabyl jsem dojmu, že mu celý proces popisovali jinak,
než to nakonec probíhalo.
Přišli jsme vám představit
naše nejnovější objevy, které jsme v případu učinili.
Zaskočili nás.
Ve druhé epizodě FBI zařídila,
aby přišla klíčová letuška
a před kamerami si prohlédla
fotografie všech potenciálních podezřelých.
Přišlo mi to velmi zvláštní.
Takhle žena nikdy nikomu neposkytla ani rozhovor.
LETUŠKA LETU NW305
Vypadá jako ten muž, vedle kterého jste seděla?
Myslím, že ne.
Ne, to není on.
Na konci dílu
si s FBI prohlíží fotografie a Fuentes je tam s ní.
A celé jim to zničí.
Rozdrtí celou teorii případu.
Jakmile se to stalo, vypuklo po mé pravici velké zklamání.
Jak víme, na očité svědky se nedá moc spoléhat.
Už od té doby uběhlo 40 let
a navíc ho neviděla stejně jako tehdy v tom letadle.
Nečekal jsem, že řekne ano.
Dost by mě ohromila, kdyby to udělala.
Soudní právníci vám řeknou,
že svědkové v případu
bývají v nejlepších případech přesní na 50 %.
Když uvidí nějakou nehodu čtyři lidé,
každý z nich ji bude popisovat úplně jinak.
A nejde jen o to, že danou událost vnímáme každý jinak.
Souvisí s tím i předsudky.
Jsem přesvědčený, že Rackstraw není Cooper.
Pro ten dokument na History Channel jsme připravili 93 důkazů.
Měli jsme rozšifrované kódy,
svědky a pachatele, který by všechno z toho dokázal.
Přišlo nám to velmi přesvědčivé.
Jsou mezi těmi 93 důkazy peníze nebo padák?
Ne, Billy, tohle tam není. Jsou to nepřímé důkazy.
Ani jedna z těch 93 stop nedokazuje,
že by v tom letadle skutečně seděl.
Dokonce ani to, že byl toho dne v Portlandu.
Ať už chcete věřit tomu, že je Rackstraw D.B. Cooper, nebo ne,
je to falešné a nespravedlivé znázornění
představení důkazů.
A to mě tehdy neskutečně rozzuřilo.
Ještě mě to nepustilo.
Nikdy nezapomenu, co mi tehdy řekl režisér.
„Nemyslíš, že teď dlužíš Rackstrawovi omluvu?“
Řekl jsem, že se nemám za co omlouvat. Že za svým týmem stojím.
Z Toma tam udělali
jednoho z těch šílených konspirátorů,
místo metodického vyšetřovatele, kterým celý život byl.
Bylo mi Toma líto. Měl za sebou roky práce odvedené zcela správně
a oni ho zcela zdiskreditovali a připravili o dobrou pověst.
Bylo to prostě špatně.
- Jak je? - Dobrý.
Tom se mě zeptal na kameru, jaký je můj závěr.
Zeptal se: „Takže si nemyslíš, že je to on?“ A já na to: „Ne.“
Protože u FBI mají přístup k informacím, které my nemáme.
Je to jednoduché.
S Tomem
jsme potom už moc nekomunikovali.
Na konci dokumentu mu zabouchli dveře.
A případ uzavřeli.
HOOVEROVA BUDOVA FBI
Po jednom z nejdelších a nejdůkladnějších vyšetřování v historii
přesměruje FBI zdroje
přidělené na 45 let starý případ D.B. Coopera jinam.
V ten samý týden, kdy byl dokument odvysílán,
FBI případ uzavřela.
Takže je případ uzavřený?
Administrativně ano.
Podle mého názoru se FBI s tvůrci pořadu spřáhla.
Den po vysílání přišla FBI s veřejným prohlášením…
Veškeré zveřejněné důkazy jsme prověřili.
„Prověřili jsme Colbertovy informace a nenašli nic nového.“
Nenašli jsme žádné nové stopy.
Názory a domněnky Colberta a jeho týmu vyšetřovatelů
ohledně pořadu D.B. Cooper: Uzavřený případ?
jsou jen jejich názory.
Jakékoli spekulace o spolčení History Channel
s FBI nebyly prokázané.
FBI UZAVÍRÁ TAJEMNÝ PŘÍPAD
Prošlo mu to? Nebo během toho zemřel?
Teď se dá říct, že se to nikdy nedozvíme.
Proč ten případ uzavřeli po 45 letech?
Dobrá otázka.
Na kterou neznám odpověď.
Něco tady dost smrdí.
Ale já to nebyl.
Když vám někdo řekne, že s tím nemůžete nic dělat,
je to hrozně…
Byla to motivace pro celý náš tým.
Chci mluvit o obstrukcích,
dezinformacích a lžích, které se objevily,
aby toto vyšetřování po sedmi letech podkopaly.
Colbertova skupina se měla smířit s tím, co jejich důkazy ukazovaly.
Vše naznačovalo tomu, že Rackstraw D.B. Cooper nebyl.
Především proto, že všichni svědci, kteří D.B. Coopera viděli,
ho popsali jako čtyřicátníka.
Ale Robertu Rackstrawovi bylo v době únosu teprve 28 let,
což je velký problém.
Místo, aby se Colbertova skupina smířila s realitou,
bylo pro ně jednodušší
začít obviňovat FBI a ostatní z nějakého dalekosáhlého spiknutí.
Musí přece existovat vysvětlení,
proč to nedokázali přišít Rackstrawovi.
A ten důvod musí být spojený s konspirací.
Nechceme zpochybňovat ty, kteří nás potají chrání,
ale ty, kteří mají několik různých identit,
různé kriminální tituly.
A když ho zatknou, vyhne se vězení,
protože byl pilot CIA.
Říká se, že Rackstraw pracoval pro CIA.
A kvůli tomu, co pro CIA dělal,
nechtěli, aby to vyšlo najevo.
Takže uzavřeli dohodu s FBI, aby ho nechali být.
Tuhle fámu jsem slyšel já.
Ale nic z toho nemůžu dokázat.
U takových případů vystartuje FBI na každého.
V tom rozhovoru Rackstraw mluvil, jako by byl v Navy SEALs.
Specialista na podvodní výbušniny, demolice, podvodní operace.
Vzduch, moře, země.
Mluvil jako bývalý voják.
Nemluvil jako někdo z CIA.
Agent CIA s takovými zkušenostmi
by nic neprozradil.
To my totiž nikdy neděláme.
Řekl jsem, že jestli nás FBI odmítne, zavolám týmu.
Přemýšleli jsme, proč to tají. O té CIA jsme vůbec nevěděli.
Nechte toho.
FBI a CIA se to celé snaží utajit?
Nechcete toho nechat?
Jestli FBI, CIA a mimozemšťani
chtěli společně něco utajit,
myslíte, že by se snažili zakrýt něco tak naprosto bezvýznamného
jako únos na pacifickém severozápadě
z roku 1971?
Když to ani nevyneslo dost peněz na koupi franšízi Arby's?
Slanina, čedar, hranolky jen za 2,99$.
Cože? 2,99$?
Nemám nic proti konspiračním teoriím. Ať si je ti magoři užijou.
Ale fakt, že tihle lidé popírají zcela prokazatelné důkazy,
které máme přímo před očima, mě naprosto vytáčí.
NBC Sports uvádí…
Rose Bowl Game ročník 1970.
Lidi si o mně myslí, že jsem blázen,
ale abyste pochopili, jak uvažuju,
musíme se vrátit do ledna roku 1970.
Díval jsem se na Rose Bowl
a najednou se mi něco stalo.
Rozblikalo se mi před očima.
Do hry se pouští Mike Oldham.
Třetí a osmý.
V hlavě mi dunělo.
A můj otec, který je psychiatr, společně s mámou rozhodl,
že pojedeme do nemocnice.
PŘÍJEM POHOTOVOST
Ve výtahu jsem upadl do kómatu.
Doktoři řekli, že nemám naději. Prý se nedá nic dělat.
Máma si šla koupit černé šaty.
A najednou se mi otevřely oči.
Nechápali, jak jsem to mohl přežít.
A po chvíli za mnou přišel táta
a řekl, že musím zjistit, proč jsem tu.
Jsme velmi duchovní rodina. Bral jsem to jako rozkaz.
Bylo mi 11
a musel jsem se naučit znovu chodit, mluvit a číst.
Zachránily mě noviny.
Táta si vždycky u stolu četl titulky. Všichni si na to pamatujeme.
A právě díky tomu
jsem šel do zpráv. Byl jsem v CBS, v Paramount.
Ode dne, kdy se nade mnou naši sklonili a řekli,
že musím zjistit, proč tu jsem… Tohle je ten důvod.
Takže když nám v History Channel řekli…
Nikdo ho nikdy neusvědčí,
když nejlepší svědek řekne, že on to nebyl.
„…on to není. Nebudeme případ vyšetřovat.
Celou složku přesuneme do skladu Dobyvatelů ztracené archy.
Je po všem.“
A nám došlo, kdo je nepřítel.
Takže hned po prvním dokumentu
náš právník v DC podal žalobu.
Žaloba podaná v DC tvrdí,
že případ D.B. Coopera není nevyřešený.
LIDÉ, KTEŘÍ MYSLÍ, ŽE NAŠLI D.B. COOPERA, ŽALUJÍ FBI
Tom Colbert a jeho advokát
významně přispěli tím,
že FBI zažalovali.
V žalobě žádáme, aby FBI zveřejnila
kompletní vyšetřovací záznamy.
Žaloba se táhla půl roku.
Soudce nám dal za pravdu. Dali nám celou složku.
Každý měsíc dostáváme od FBI aktualizaci vyšetřování.
Vždy nejméně 500 stránek nových informací,
které mimo FBI nikdo neviděl.
WEB TOMA COLBERTA
Když Tom Colbert zveřejnil všechna data od FBI,
přečetl jsem celkem asi 25 000 stránek
původních spisů FBI souvisejících s případem.
Dozvěděl jsem se z nich o kravatě
a cigaretových nedopalcích
a co se s tím vším stalo.
Byla to hora dokumentů.
Část z toho byly výstřižky z novin,
část zas interní zprávy z agentury
a byly tam i dopisy pro FBI a od FBI.
Našel jsem tam pár perliček a ty se převážně týkaly
svědectví letušek a ostatních lidí.
A také tam byly analýzy FBI
konkrétních podezřelých.
Spisy mi poskytly velmi cenné informace
a také vhled do vyšetřování.
Tehdy jsem se do toho ponořil naplno a začal jsem se o to zajímat ještě víc.
17. LEDNA 2017
FBI se případ vyřešit nepodařilo, ale nyní vědci věří,
že se jim zúžili pátrání po podezřelém pomocí důkazů
nalezených na kravatě.
Skupina vědců, kteří si říkají amatérští detektivové,
identifikovala více než 100 000 částic
vzácných prvků…
Prvky jako stroncium, yttrium a cer.
…na kravatě D.B. Coopera.
V dnešní době pochází informace o D.B. Cooperovi
především od občanů.
Existuje hrstka lidí, kteří se tu a tam zapojí,
něco vědecky ověří, projdou složky FBI
nebo se vydají prozkoumávat různá místa.
Jsem to já,
pak taky Tom Kaye, což je vědec.
A pak je tu jeden pán, co si říká „Anonym,“
který přišel s podezřelým jménem William J. Smith.
Pak je tu pán jménem Marty Andrade,
který důkladně prověřil, jestli mohl Cooper
ten seskok padákem vůbec přežít.
A nejlepší místo, kde si může veřejnost hledat informace
o D.B. Cooperovi, je podcast Cooper Vortex.
Přemýšlel jsem, jaké to bylo, když dopadnul na zem.
Co viděl? Co se mu honilo hlavou?
A představa, že se to možná nikdy nedozvím,
mě přivádí k šílenství.
Na Cooperově případu mě nejvíc přitahuje,
že se jedná o nevyřešenou loupež.
Představuju si, že jsem v jeho kůži.
Že jsem to naplánoval, provedl a celé mi to prošlo.
Dobré ráno. Jsem Tom Colbert.
A pak je tu Thomas Colbert,
který je sám o sobě zvláštní postavou.
Tom Colbert je jedním z hrdinů
v tom smyslu, že zveřejnil všechna data od FBI.
To je samo o sobě velkolepé, ale na druhou stranu
se to trochu zvrtlo.
Tom je nadále přesvědčený o své pravdě,
což respektuji.
Ale když jste o něčem tak neochvějně přesvědčení, může hrozit,
že obrátíte jakýkoli zlomek důkazu ve svůj prospěch.
Je to hotová plejáda důkazů.
Příběh Toma Colberta jsem pozorně sledoval jako všechno týkající se D.B. Coopera.
Když s tím přišli, zdálo se mi to velmi zajímavé.
Ale Tom přešel od dokazování své teorie k tomu, že se ji snaží prodat.
Většina lidí, co znám,
si myslí, že Colbertovo přesvědčování světa o tom,
že je Robert Rackstraw D.B. Cooper,
je pouhý hollywoodský trik, jak si zajistit slávu a bohatství.
Ale Colbert se stal prostředníkem neoficiálních skupin,
ke kterým se dostane spousta věcí.
A on je na oplátku dává milovníkům Coopera.
Nikdy se ze mě nestal Cooperista.
Nikdy jsem nezapojoval blogy. Jen se spolu hádají.
„Já mám toho pravého. Ne, já. Ne, já!“ Jsou tím posedlí.
V Cooperově případu byl dokonalou bouří internet.
Díky němu dokázala roztříštěná skupina lidí
vzájemně komunikovat.
A stejně jako u všeho jiného docházelo k nesprávnému výkladu faktů
a šíleným teoriím.
Udělal to někdo zevnitř nebo to byla černá operace.
D.B. Cooper byl z Marsu a pak ho sestřelilo UFO.
Tímhle směrem se to ubírá.
Jsme teď v takové modalitě řízené konspiracemi.
Americká veřejnost se teď naplno snaží
rozlišit, co je pravda.
A Cooperův případ je jen malým zlomkem toho, jak to funguje.
Na jednom z mnoha Cooperovských fórech napsal nějaký lovec jinému:
„Ty už ho vidíš všude.“
Linda Lowe tvrdí, že se dívá na obrázek Ježíše
z roztaveného sýra.
Tenhle obrázek je tak milý,
že se mi chce usmívat, jen ho vidím.
Všichni v tomhle příběhu viděli Ježíše na toustu.
Vidíme, co chceme. Promítáme do toho své vlastní já.
To lidi dělají. Hledají pojítka mezi dvěma odlišnými věcmi.
A když se ty věci propojí, občas ta pojítka prohlašujeme za pravdu.
Ať už to je Ježíš na toustu nebo váš bratr v obličeji Binga Crosbyho.
To Cooper dělá.
V mezerách mezi informacemi přichází na řadu mozek, který vloží víru
do informací a do podezřelých, které si vybereme.
JE TO DUANE WEBER, PROTOŽE…
NEJRADŠI MÁM WILLIAMA J. SMITHE
V online komunitě pátračů po Cooperovi
jsou většinou lidé s jasným názorem.
Prostředí internetu může být trochu toxické
a pro nové příchozí není zrovna přátelské.
Denně vám chodí stovky komentářů.
A lidi se velmi rychle naštvou.
Stal jsem se obětí kybernetických útoků. Ukradli mi složky.
Dostali se mi do počítače, tak jsem ho musel celý vymazat.
Byli dost zlí.
Některé z nich pocházely od ostatních vyšetřovatelů D.B. Coopera.
SITUACE SE VYMKLA Z RUKOU
Někdo zveřejnil fotku mé rodiny s tím,
že mám ošklivou ženu a děti.
Bylo to šílený.
Lidi se snaží obhajovat své informace.
Jsem Tim Evans, investigativní reportér pro Indianapolis Star.
V roce 2018 zavolal do novin Tom Colbert, že pro nás má příběh.
Někdo řekl, že by to byl dobrý příběh pro mě.
Tak jsem Tomovi zavolal.
Chtěl, aby se o tom napsalo.
Věřil, že je to dobrý příběh.
Vystupoval velmi příjemně a chválil mi mou práci.
Něco si o mně zjistil a věděl, o čem jsem psal.
Mazal mi med kolem huby, aby mě nalákal.
Řekl, že chce, abych o tom příběhu psal já.
Vím, že šel i jinam, tak netuším, jak upřímný to bylo,
ale aktivně se zajímal a ptal,
jestli dělám pokroky a s kým jsem mluvil.
Byl mnohem agresivnější a vytrvalejší než lidé, které zpovídáme.
Z většiny lidí to musím páčit.
Ale on to na mě sypal sám.
Tom do toho případu vložil spoustu energie.
Dal do toho hodně.
A potřebuje, aby to dopadlo dobře.
Tom mi chtěl říkat, jak o tom budu psát
a s kým o tom mám mluvit, ale já takhle nepracuju.
Ocenil jsem jeho pomoc a radu se zdroji,
ale musím si to sám prověřit,
abych zjistil, jestli byl Rackstraw Cooper, nebo ne.
Tady Bob.
Pane Rackstrawe, tady Tim Evans.
Jsem reportér z novin Indianapolis Star.
Omluvte, že vám tak zničehonic volám,
ale kontaktoval mě muž jménem Colbert.
Tvrdí, že to vy jste člověk,
který jako D.B. Cooper unesl letadlo…
To jsem netušil. Ale Colbert na mě útočí
už několik let,
čímž si vysloužil obří žalobu.
Takže teď se rozhodl
rozeslat šest stránek informací
do všech možných maloměstských novin
a my pak rozpoutáme nacistický Blitzkrieg
a znovu začneme na Rackstrawa útočit.
Takhle to je.
Už jste na něj podal žalobu?
- Už se to blíží. - Aha. Dobře.
Nic o mně nepište.
Jinak vás zažaluju!
Takže nejste…
Popíráte, že to, co říká, je pravda?
Nesnažte se na to přijít. Je to otázka za 40 milionů.
Ať na to odpoví on. Co řekl?
Tvrdí, že jste to vy, tak vám chci dát možnost to popřít.
Je to šance prozkoumat, jestli říká pravdu, nebo ne.
Při rozhovoru s Rackstrawem
jsem mu dal minimálně čtyři šance říct, že není D.B. Cooper
a že nic z toho neudělal.
Ale on dál lidi popichoval,
že jím možná je. „Třeba vím víc, než říkám.“
Asi se mu líbilo, že ho za Coopera považují.
Udržoval záhadu naživu. Byl její součástí. Věděl, co Colbert dělá.
Věděl, že Colbert pracuje na časové ose.
I to mi přišlo zajímavé.
Jak to všechno mohl vědět?
Byli spolu v týmu? Vážně to byli nepřátelé?
Jak to bylo?
Jeli v tom společně, aby ten příběh prodali?
Kdyby se jim podařilo dát něco dohromady,
myslím, že by do toho Rackstraw šel.
Jediné, co ho odrazovalo, byl fakt, že by se musel přiznat k zločinu.
Ale slyšel jsem zvěsti, že mu Colbert nabídnul peníze,
aby se přiznal.
Máme pro tebe dobrý zprávy.
A začínají šekem na 20 000 dolarů,
abys přiznal svůj skutečný příběh.
Řeknu vám, že spolu měli zajímavý vztah.
Rackstraw byl narcistický sociopat.
Opravdu.
Snažil se nás do toho zatáhnout, ale my jeho pokusy ignorovali.
Pak už jsem s ním nikdy nemluvil.
Soustředil jsem se na shromažďování důkazů pro vyšetřování.
Víte o tom chlapovi z Indiany, kterému se údajně podařilo
rozšifrovat ty zprávy nebo…
Jmenuje se Sherwood. To je on?
Asi jo.
To musel být pro Colberta šťastný okamžik.
Chytá se stébla jako tonoucí.
V prosinci roku 2017 jsem brouzdal po internetu
a uviděl jsem tam dopis, který D.B. Cooper napsal do novin.
Krátce po únosu letadla
začal nějaký člověk prohlašující se za D.B. Coopera
posílat dopisy FBI, v kterých se jim vysmíval.
„Mě nechytíte.“
Ať to byl kdokoli, poskytoval jim informace,
o kterých by mohl vědět
jen samotný únosce.
Některé z těchto dopisů byly zveřejněny souběžně.
Ale zjistili jsme, že někteří ty dopisy také dostali,
ale schválně je nepublikovali.
K těm nepublikovaným dopisům jsme se dostali
prostřednictvím žaloby na základě zákona o svobodnému přístupu k informacím.
Tak jsem zavolal Tomovi.
Ptal jsem se ho, co ta čísla, která nikdo nerozluštil?
Říkal, že FBI na to nepřišla.
Já pracoval s kódy, tak jsem chtěl, aby mi ten dopis poslal.
Pro pobavení.
Poslal mi ho a já nad ním strávil asi tak osm, deset hodin denně,
sedm dní v týdnu po celé dva týdny.
Zkoušel jsem všechno, co mě napadlo a co mě učili.
Došel jsem do bodu, kdy jsem řekl:
„Jestli to je Rackstraw,
potřebuju vědět, jak uvažuje.
Jak přemýšlí?“
Neustále jsem se díval na jedna ta čísla.
„Proč je tam třikrát 71?“
Tak počkat.
371? To byla moje jednotka ve Vietnamu.
A Rackstraw chtěl tehdy u téhle jednotky být.
Sepsal jsem všechny kódy, co jsme používali ve Vietnamu
a začal k nim přiřazovat čísla.
Nahoře je v dopise sedm C.
Sedm C, to znamená 21.
Armádní bezpečnostní agentura, jejíž součástí byly všechny naše jednotky.
ASA, 21.
A najednou to bylo.
Trefa.
Rick Sherwood použil techniku,
která by se dala nazvat prostá anglická gematrie.
Je to převádění písmen na čísla.
A rovná se jedna, B rovná se dva a tak dále.
A v gematrii je sčítáte.
Pokud mají dvě fráze stejnou hodnotu,
měly by spolu nějak souviset.
Například George W. Bush a John F. Kerry
jsou kandidáti amerických prezidentských voleb z roku 2004.
Je mezi nimi nějaké tajemné spojení?
Myslím, že je to jen náhoda.
Protože Dennis Rodman…
Když sečtete jeho jméno, také vám vyjde 130.
Nejsem konspirační teoretik nebo něco podobného.
Podařilo se mi ten kód rozlousknout jen proto,
že jsem v té jednotce byl.
371. jednotka, což byla radiorozvědka.
Armádní bezpečnostní agentura, které jsme byli součástí,
a naše přísně tajné vrtulníky odlétaly z 11. GS.
Takže my jako celek
jsme byli přísně tajní.
Všechny čtyři věci seděly a všechny dávaly mou jednotku,
v které chtěl být. A byl v ní. Dočasně na šest týdnů.
Jak je to možný?
Existoval vztah mezi tím,
co použil v jihovýchodní Asii
a tím, co se našlo
a podařilo rozluštit
z dopisů od D.B. Coopera.
To je dost významný vztah.
Tohle je případ, kdy lidé chtějí vysvětlení,
která odpovídají předpojatosti.
A ta, která tomu neodpovídají, hned zavrhnou.
Hledají jen ty kousky, které jim budou sedět do skládačky a pak…
je těžké se s nimi hádat, protože to do té skládačky sedí,
ale všechno, co zbylo na podlaze,
už nikdo nikdy neřeší.
Kódy jsou určené k rozluštění. Proto to jsou kódy.
Ale jestli chcete nějaký kód rozluštit,
musíte znát toho, kdo ho vymyslel.
Já jsem Rackstrawa docela dobře odhadl.
Jen se předváděl, že je chytřejší než my všichni.
Ukazovalo se to ve všem, co napsal.
Ale poslední dopis
byl klíč.
V něm je Rackstrawovo jméno.
Tom říkal: „To není on. Píše tu o svém strýci.“
A já na to: „To nemá být jeho strýc, ale o strýček Sam.“
Četl jsem to dvakrát. Je v tom vidět Rackstrawův rukopis.
Tohle je D.B. Cooper.
V poslední větě stojí:
„Řekněte těm neschopným poldům, že D.B. Cooper není moje pravé jméno.“
Zajímalo mě, jestli tam náhodou nezahrnul i to pravé.
Tak jsem tu část vytáhnul a vyšlo mi 269.
Napsal jsem si Robert W. Rackstraw.
Řekl jsem: „Byl poručík, ne?“ „Jo, přidej LT.“
A „Já jsem“.
Z písmen uděláme čísla
a to se rovná 269.
Takže tam dokonce zahrnul svoje jméno.
V tu chvíli mi to bylo jasné.
Když si myslíte, že je někde zašifrovaná zpráva,
máte nekonečně možností, jak k ní dojít.
Můžete si v těch dokumentech vyčíst, co chcete.
Je to jistá forma zkreslení.
Takže dle mého názoru nejsou ty dopisy v žádném případě důkazy,
že Rackstraw byl Cooper.
Já spočítal, že věta: „Já jsem SpongeBob v kalhotách“
dá dohromady stejné číslo.
Ale asi to neznamená, že je D.B. Cooper SpongeBob v kalhotách.
SPONGEBOB V KALHOTÁCH
Může vám vyjít SpongeBob. Ale no a?
Jak to s tím souvisí?
Je to spolehlivé? Ne, to bych neřekl.
Můžete vymyslet různé interpretace,
ale takhle Rackstraw komunikuje a funguje.
Je to interpretační kódování.
Díky tomu, jakým způsobem píše,
a tomu, co o něm vím,
jsem dokázal přijít s tímhle řešením. Je to interpretační.
Zaměňování ideálních spojení za skutečná.
To je velké riziko, které hrozí pokaždé,
když se snažíte o vědecký výzkum.
Neinterpretujete informace z dat,
ale z vaší vlastní hlavy
a to na základě předpojatostí.
Věříme, že proces dekódování byl přesný
a přesně popisuje,
co Rackstraw sám přiznal.
Rackstrawovo jméno je napsané v zašifrovaných písmenech.
Jsou to kódy, jejichž historie sahá až do první světové války.
Rozluštil je nejen trojnásobný dešifrovač NSA,
ale taky podplukovník Robert Rackstraw.
Podíval se na ně a řekl, že jsou pravé.
Takže se nebudu hádat se 100 let starou knihou kódů
nebo s podplukovníkem ani trojnásobným šampionem NSA.
Když řekli, že to sedí, tak to sedí.
Je to Rackstraw? Jo, je.
Je to potvrzené.
Ale nic dalšího neřešte. Zatkněte ho za únos, nic víc.
No tak. Co ta CIA?
Byl zapletený i do jiných věcí? Ano.
Ale já k tomu nemůžu nic říct.
Jak moc vás musí zklamat,
když nemůžete dokázat řešení případu
nebo za něj získat uznání a chválu?
Jen málokdo by to nevzdal.
UTAJENÉ MÍSTO
Dnes jsme tady díky Russovi a Kristy.
Mají nové informace o jeho kořisti a padáku.
Kristy a Russ se k nám přidali hned po prvním dokumentu.
Příjmením jsou Cooperovi, ale nejsou příbuzní.
Kristy nám řekla, že s manželem zmapovali cestu, kudy unikl.
„A taky asi víme, kam zakopal padák“ Vážně?
Když mi o tom vyprávěl a všechno to sedělo,
museli jsme jim to říct.
Tohle bylo vyprávěno u stolu na malém soukromém letišti.
A podle našeho zdroje, Russ Cooper,
který tam seděl taky a slyšel to…
Ten příběh vyprávěl muž jménem Wally.
Byl jedním ze čtyř lidí, kteří se podíleli na Cooperově útěku.
Podle Wallyho Cooper v noc únosu letadla
přistál asi 400 metrů od Goheenu. Je tam přistávací dráha.
Čekali na něj tři muži.
A nastoupili do malého letadla
společně s 50 000 dolary a bombou.
Přeletěli nad vancouvarským jezerem, do kterého zahodili peníze a bombu,
aby navodili dojem, že dopadnul do jezera
a utopil se.
Pak se Cooper převlékl, na letišti Scappoose přestoupil
a odletěl zpět do Portlandu,
kde nastoupil na let do Las Vegas.
Zbylých 150 000 dolarů a padák
naložili do pick-upu, který jel na jisté místo.
A když ho Wally popisoval, došlo mi, o čem mluví.
Několikrát jsme tam jeli. Celkem jsme sehnali 13 lidí.
Jsme tu, abychom odpověděli na otázky,
kterým se snaží přijít na kloub tisíce lidí.
- Tak co myslíš? - Že to najdeme.
Být to spona nebo klip,
pozná to ten přístroj až na 12 centimetrů.
- Podívej, co má. - Co je to?
- Nevíme. - Tkanina.
- To vypadá jako nylon. - Jutový pytel.
Nebo pytel brambor.
Může to být spousta věcí. A to včetně padáku.
Leželo to tady.
- Takhle nahoře? - Jo.
Musíme hledat dál.
Třeba tu bude ještě něco.
- A je to. - Už to mám.
Kousek trubky nebo co.
To není padák.
- Trubka. - Necháš si to?
- Jo, rozhodně. - Abys to prověřil.
Může to být součást vnějšího obalu.
Těžko říct.
Může to být postroj.
Myslím, že jsme na správném místě. Detektorem kovu
se nylon hledá těžko, to vám povím.
- Ale třeba jsme ho našli. - Třeba jo.
Našli jsme něco, co je podle nás kus padáku.
Popruh.
Odvezli jsme ho do FBI.
Dostali jsme tip na místo, kde je padák.
Ten padák jsme našli a donesli jim pět různých materiálů.
Od té doby se nám FBI neozvala.
Tom občas padl do pasti rčení:
„Musel bych to vidět na vlastní oči, abych tomu uvěřil.“
Našli kus nylonového popruhu
a vydali prohlášení, že našli popruh,
který dokazuje, že na tomhle místě zakopal padák.
Co? To je jen domněnka.
A to mi dělá starosti.
Našli ho v těžařské oblasti,
kde se za ty roky pohybovalo hodně lidí.
Nevím, jestli analýza těch předmětů potvrdila,
že se jednalo o padák.
Myslím, že ne.
Možná se ukázalo, že to nic není, možná se ukázalo…
Kdo ví, co se ukázalo?
Ale klidně bych se nebál vsadit,
že FBI s tím padákem nikdy nic neudělala.
Nemají zájem ten únos letadla vyřešit.
Vůbec žádný.
Tenhle případ je jedna z nejzajímavějších věcí,
na které jsem se u FBI podílel,
protože pořád trvá.
Už je to 50 let.
K odhalení Cooperovy identity nejsme ani trochu blíž. Máme podezřelé.
Každou chvíli se objeví noví a jiní zas upadnou v zapomnění.
Ale k žádnému z nich nevede žádné přímé pojítko.
Letos už od oné události uběhlo 50 let.
Nemůžu s jistotou říct, kdo Dan Cooper je nebo byl.
To nemůže nikdo. A kdo to říká, je nezodpovědný.
Ale můžu říct,
že toho o něm vím mnohem víc
než loni a předloni.
Každý rok se dozvíme další nové informace
a zkoušíme různě analyzovat důkazy.
Nemám žádného oblíbeného podezřelého.
Ale mám kompas, který někam míří.
A míří na sever do Kanady.
BRITSKÁ KOLUMBIE
Na Kanadu ukazuje tolik stop,
které nikdo nikdy pořádně nevyloučil.
FBI nikdy nezkoumala význam jména Dan Cooper.
Byl to francouzský komiksový hrdina,
který létal letadly a skákal z nich padákem.
Když FBI něco řekne, lidi tomu věří.
Ale skutečná pravda je, že FBI tvoří lidé.
A nejlepší práci odvedli při vyšetřování nadšení laici.
Lidé, které to baví, a zkoumají všechny stopy.
A právě oni našli ty francouzské komiksy a progooglovali se k pravdě.
Já bych jel na sever.
Ve Státech bych neztrácel čas. Jel bych rovnou do Kanady.
Překlad titulků: Anna Hulcová